ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4055/24 Справа № 210/6637/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І.,Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/6637/23 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Сільченко В.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що понад 18 років працював на ПАТ «АМКР» у шкідливих умовах праці. На підставі Інформаційної довідки про умов праці від 21.04.2023 року №3.1/9985-23 наданої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 31.08.2023 року №914 позивачу було встановлено професійне захворювання.

За довідками МСЕК від 01.12.2023 року серії 12 ААА №129768 та серії 12 ААГ №187326, позивачу було встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% (з яких 30% - радикулопатія, 20% вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) та 3 група інвалідності з 01.12.2023 року, з переоглядом 10.11.2025 року. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує «медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортного лікування», протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, в умовах вібрації, виробничого пилу та шуму.

Позивач відчуває постійний біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження рухів в ліктьових, плечових, і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, періодичний кашель із слизовим мокротинням та сухий, підвищення АТ, головний біль.

Настання негативних змін у житті позивача, окрім неможливості відновлення його стану здоров`я, який він мав до виникнення професійного захворювання, обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту життя позивача. Через хворобу позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих.

Більше того, ОСОБА_2 , є батьком новонародженої дитини ОСОБА_3 2023 року народження. В результаті набутого професійного захворювання, позивач не може повноцінно приділяти увагу дитині. Життя позивача змінилося назавжди, відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №698 від 01.12.2023р. (п.16) відновлення обмеження життєдіяльності часткове. Перспектива в майбутньому переносити ще сильніший біль, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання.

Вважає, що з боку відповідача повинна бути відшкодована позивачу моральна шкода, у розмірі 335 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 за спричинену моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві, грошові кошти в сумі 190 000 гривень, без урахування утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача до суми заявленої у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано положення Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року.

Судом не оцінено всі докази у сукупності і неповно з`ясовані всі обставини, що мають суттєве значення для справи, зокрема судом не взято до уваги характер професійного захворювання, відсоток втрати працездатності, ступінь вини відповідача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідках що наступили, та їх невідворотність. судом не враховано, що внаслідок отримання професійного захворювання Позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується.Настання негативних змін у житті позивача, окрім неможливості відновлення його стану здоров`я, який він мав до виникнення професійного захворювання, обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту життя Позивача. Через хворобу Позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих.

Вважає, що визначений розмір моральної шкоди значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.06.2001 року по 19.11.2001 року працював на посаді слюсаря-ремонтника, з 29.06.2005 року по 31.08.2005 року гірника підземного та з 20.09.2005 року по 24.01.2023 року прохідника підземного шахтоуправління з підземного видобутку руди ГД ПАТ «АрселрМіттал Кривий Ріг» (а.с.23, 24).

Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 31.08.2023 року, медичний висновок №914 позивачу встановлено професійне захворювання, а саме: радикулопатія поперково-крижова L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху).

Відповідно до інформаційної довідки про умови праці від 21.04.2023 року №3.1/9985-23 наданої Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, умови праці ОСОБА_1 відносяться до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі».

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 29.09.2023 року встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи прохідником (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПАТ «АМКР» в період роботи з 20.09.2005 року по 24.01.2023 року ОСОБА_1 виконував комплекс робіт з проходки горизонтальних та вертикальних виробок. Буріння шпурів та свердловин, завантаження гірничої маси, скреперування гірничої маси. Управління скреперними лебідками. Возведення всіх видів крипі в горизонтальних, похилих виробах, на сполученні гірничих виробок змінного перерізу. Устрій ходового відділення та полків при прохідці вертикальних виробок. Ремонт крипі, зачистка вручну виробок від гірничої маси. Під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на ОСОБА_1 діяли шкідливі виробничі фактори такі як важкість праці, вібрація, пил, шум (а.с. 9-12).

У п.18 даного акту зазначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 38 кг. при нормативному значенні до 30 кг.; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками становило 264 100 кг/с при нормативному значенні до 70 000 кг/с; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль за участю м`язів корпусу та ніг становило 125 400 кг/с при нормативному значенні до 100 000 кг/с; робоча поза незручна 51,2% робочої зміни при нормативному значенні до 25%; робоча поза вимушена 14,4% робочої зони при нормативному значенні до 10%; нахил тулуба кількість за зміну 320 разів при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Вібрація: фактичне значення еквівалентного коригованого рівня віброприскорення становило 81 дБ при нормативному значенні 76 дБ. Пил: концентрація аерозолю фібро генної дії становила 8,0 мг/м3 при нормативному значенні 2,0 мг/м3. Шум:еквівалентний рівень шуму складає 106 дБА при ГДР 80 дБА.

Висновком МСЕК від 01.12.2023 року позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 65% з датою переогляду 10.11.2025 року та третю групу інвалідності з датою переогляду 10.11.2025 року, у зв`язку з професійним захворюванням (а.с.13, 14).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з п.18 зазначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 38 кг. при нормативному значенні до 30 кг.; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками становило 264 100 кг/с при нормативному значенні до 70 000кг/с; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль за участю м`язів корпусу та ніг становило 125 400 кг/с при нормативному значенні до 100 000кг/с; робоча поза незручна 51,2% робочої зміни при нормативному значенні до 25%; робоча поза вимушена 14,4% робочої зони при нормативному значенні до 10%; нахил тулуба кількість за зміну 320 разів при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Вібрація: фактичне значення еквівалентного коригованого рівня віброприскорення становило 81 дБ при нормативному значенні 76 дБ. Пил: концентрація аерозолю фібро генної дії становила 8,0 мг/м3 при нормативному значенні 2,0 мг/м3. Шум:еквівалентний рівень шуму складає 106 дБА при ГДР 80 дБА.

Отже, роботодавець ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги позивача, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено без урахування роз`яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 65%. У зв`язку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту встановлення професійного захворювання, позивач відчуває постійний біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження рухів в ліктьових, плечових, і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, періодичний кашель із слизовим мокротинням та сухий, підвищення АТ, головний біль. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в її житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити з 190 000 грн. до 250 000 грн.

Таким чином, на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині суми стягнення та суми судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги позивача з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду та у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 7000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року в частині розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь Держави судовий збір у розмірі 2800 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 4200 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, а разом 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 травня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв