Справа № 591/5023/23
Провадження № 2/591/812/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді - Сидоренко А.П.,

з участю секретаря судового засідання Чмуневич М.О.

представника позивачки-відповідачки ОСОБА_1

представника відповідача-позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника адвоката Потураєва Сергія Валерійовича до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання об`єктом права спільної сумісної власності майна, його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_4 в особі представника адвоката Мірошниченка Андрія В`ячеславовича до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю квартири, визнання транспортного засобу об`єктом права спільної сумісної власності та зобов`язання сплатити грошову компенсацію,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_3 в особі представника адвоката Потураєва С.В. звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 та свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі з 03 червня 1995 року, який був розірваний рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2022 року у справі № 591/5891/22.

За час шлюбу, 10 липня 2001 року, сторонами за спільні кошти було придбане нерухоме майно - двокімнатна квартира, загальною площею 49,2 кв.м„ житловою площею 28,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 10 липня 2001 року № 2-158, посвідченого приватним нотаріусом Т.П. Дувановою, та копією технічного паспорту на квартиру.

Житлова квартира у багатоквартирному будинку є неподільною річчю, тому поділити її в натурі між сторонами неможливо. Позивачка не бажає отримувати грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється розділити майно за взаємною згодою, просить суд визнати за нею право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 49,2 кв.м,, житловою площею 28,8 кв.м., з розміром частки , а також стягнути з відповідача понесені неї судові витрати, що складаються зі сплати 4863,50 грн. судового збору, оплати проведення оцінки майна у розмірі 700,00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року відкрите провадження у вказаній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03 серпня 2023 року о 09 год. 00 хв.

19 липня 2023 року від відповідача ОСОБА_4 в особі представника адвоката Мірошниченка А.В. до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_3 , згідно якої просить визнати його особистою приватною власністю квартиру загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати транспортний засіб легковий автомобіль марки Mazda 3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобіля на даний час НОМЕР_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та зобов`язати ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя 211458 грн. відповідної грошової компенсації вартості вказаного автотранспортного засобу.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідачка за зустрічним позовом дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1995 року, який за рішенням Зарічного районного суду міста Суми, по справі № 591/5891/22 від 27 грудня 2022 року було розірвано.

Позивач за зустрічним позовом не погоджується з твердженням відповідачки, що спірна квартира подружжя була придбана за спільні кошти, враховуючи наступні обставини. Згідно довідки від 20 червня 2023 року позивач приймав участь у приватизації квартири (одноособово) за адресою: АДРЕСА_4 , згідно розпорядження міськвиконкому від 15 листопада 1993 року № 1921, дана квартира була передана йому у приватну власність. Він був єдиним її власником.

Житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя лише в період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно. В інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.

10 липня 2001 року позивач здійснив продаж вищезазначеної квартири покупцю ОСОБА_5 , про що мається підтвердження, а саме копія договору купівлі-продажу, що посвідчена приватним нотаріусом Дувановою Т.П., ціна договору складала 8304 гривні, проте у розписці-зобов`язанні, що була надана покупцем ОСОБА_5 позивачу у день продажу, вона сплатила 8304 грн. та 8196 грн. за покращення і ремонт цієї квартири. Тобто загальна сума продажу складала 16500 грн.

В це й же день 10 липня 2001 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, що є предметом спору за адресою: АДРЕСА_3 між покупцем, він же позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 - продавцем. Ціна купівлі квартири склала 12356 грн. Посвідчувала даний договір також приватний нотаріус Дуванова Т.П.

Враховуючи, що два договори були укладені в один день, то логічно зробити висновок, що за кошти отримані від продажу квартири, що була особистою власністю позивача за зустрічним позовом, була придбана спірна квартира подружжя.

На даний час позивач склав заповіт, що стосується даної квартири на їх спільну від шлюбу доньку ОСОБА_7 .

Також подружжям у період шлюбу був придбаний 28 жовтня 2022 року транспортний засіб - легковий автомобіль марки Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником по технічному паспорту була відповідачка. Ціна транспортного засобу згідно довідки про орієнтовну вартість майна станом на 09 березня 2023 року становить 422916 гривень.

Проте, відповідачка 12 травня 2023 року, з метою як вважає позивач за зустрічним позовом, ухилення від поділу майна подружжя, перереєструвала або продала без його згоди вказаний автотранспортний засіб на іншу особу в територіальному сервісному центрі 8076. Реєстраційний номер автомобілю на даний час НОМЕР_2 .

Враховуючи вищенаведене, вважає, що спірна квартира була придбана позивачем за особисті кошти, що були отримані від продажу квартири, яка була його особистою приватною власністю, а об`єктом спору, що підлягає саме поділу у його випадку є автотранспортний засіб марки Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номер на дату купівлі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату звернення з зустрічним позовом КА55 МІХ.

Вирішуючи спір, просить суд врахувати, що спірна квартира була набута у власність позивачем до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, в результаті відповідних правочинів приватизації, міни, купівлі-продажу належної йому нерухомості, за рахунок належних йому особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, тому позивач є її єдиним власником. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що спірний автомобіль був придбаний сторонами у період шлюбу, а відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя з моменту його придбання. Окрім того, зауважує, що немає підстав у визнанні договору купівлі-продажу автотранспортного засобу недійсним, оскільки позивач не збирається цим автомобілем користуватися у майбутньому та залучати до спору третіх осіб, що на даний час є власниками автотранспортного засобу, що в свою чергу може значно затягнути розгляд справи, а тому позивач за зустрічним позовом хоче отримати лише відповідну грошову компенсацію за автотранспортний засіб (а.с. 42-46).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 липня 2023 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

03 серпня 2023 року від представника позивачки-відповідачки адвоката Потураєва С.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій із зустрічними позовними вимогами не погоджується. Так вказує на те, що кошти позивача за зустрічним позовом, отримані від продажу особистої квартири, є майном, вказані кошти належали йому не до шлюбу, є доходом, дохід виник під час шлюбу, в день продажу квартири.

Сторони перебували у шлюбі з 1995 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька.

Десь до кінця 1999 року сторони проживали за місцем військової служби ОСОБА_4 у м. Запоріжжя. Після того сторони переїхали до м.Суми, ОСОБА_4 продовжував службу в Сумському артучилищі, ОСОБА_3 , після виповнення дитині 3 років, теж почала працювати, що підтверджується копією трудової книжки. Сім`я разом з дитиною проживали у малосімейній однокімнатній квартирі позивача за зустрічним позовом, робили її ремонт та належне облаштування (поліпшення).

Однокімнатна квартира ОСОБА_4 розташована у буд. АДРЕСА_5 , який раніше був гуртожитком, у квартирі були суміщенні ванна та туалет, маленька кухня.

Донька підростала, і з метою поліпшення житлових умов для сім`ї з трьох осіб (так, відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу, а відповідно до ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України) сторони вирішили придбати двокімнатну квартиру більшої площі саме в інтересах сім`ї, для проживання сім`ї і за спільні кошти родини, оскільки вартість придбаної квартири у шлюбі перевищувала вартість проданої квартири чоловіка. Крім того, у придбаній квартирі за спільні кошти робився ремонт, придбавались меблі, побутова техніка тощо.

Як вбачається з наданого позивачем за зустрічним позовом договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 10 липня 2001 року продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо неї претензій фінансового характеру (п.5 Договору). Відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданій Сумським обласним ОБТІ 03 липня 2021року №934, дійсна вартість квартири, яка продається становить 8304 грн. (п. 6).

Отже, з договору купівлі-продажу особистої квартири позивача за зустрічним позовом вбачається, що вона продана за 8304 грн., покупець повністю розрахувався за квартиру і недоліків квартира не має.

Разом з тим суду надано розписку-зобов`язання від 10 липня 2021року, за якою ОСОБА_5 «купил квартиру» у ОСОБА_4 за 8304 грн (еквівалент 1510 дол. США) «и уплатил за улучшения и ремонт, выполненный в указанной квартире 8196 грн. (еквивалент 1490 дол. США).

В розписці виправлена дата її складання 10 окт. на 10 июля 2001 года.

Таким чином, посилання ОСОБА_4 на розписку-зобов`язання як на підтвердження ціни та умов продажу квартири не є належними доказами вартості проданої квартири.

3 іншого боку, якщо поліпшення та ремонт у квартирі дійсно продані за таку ціну, то ці поліпшення та ремонт зроблені під час перебування у шлюбі,спільного пробивання сторін, а отже, в силу ст.ст. 22 та 23 КпІІІС є спільним майном, нажитим за час шлюбу, яким подружжя розпорядилось за спільною згодою. Отже кошти від «продажу» поліпшення є спільними.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 дивізій від 10 липня 2001року (п.4) за погодженням сторін продаж зазначеної квартири проводиться за 12356 грн., які покупець повністю передав продавцеві при оформленні цього договору.

Отже, придбана у шлюбі квартира є більшою за площею, має кращі характеристики, її вартість перевищує вартість проданої ОСОБА_4 однокімнатної квартири. Також позивачем за зустрічним позовом не доведений той факт, що нова квартира придбавалась саме за кошти, які він отримав від продажу своєї квартири. Ці кошти, за даними ОСОБА_3 , були використані в інтересах сім`ї на облаштування нової квартири, її ремонт, придбання меблів, побутової техніки тощо.

Крім того, відповідно до звіту про оцінку майна від 02 червня 2023року, який подавався з первісним позовом, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 972 700,00 грн.

А відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Щодо вимог по транспортному засобу а/м Mazda 3, НОМЕР_1 зазначає, що вказаний т/з був придбаний ОСОБА_3 28 жовтня 2022 року.

Відповідно відомостей на офіційному сайті Зарічного районного суду м. Суми позовну заяву про розірвання шлюбу ОСОБА_3 подала 21 листопада 2022 року.

Відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2022 року у справі № 591/5891/22 подружні стосунки між сторонами припинені, у зв`язку з тим, що сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, відновлювати стосунки не бажають, проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

На момент, коли ОСОБА_3 вирішила придбати автомобіль, сторони вже проживали окремо, не вели спільне господарство тощо. Таким чином, вказаний транспортний засіб є особистою власністю відповідача за зустрічним позовом.

Крім того, позивач за зустрічним позовом не вказав суду, що має у власності приданий у шлюбі, а саме 20 червня 2017року, автомобіль RENAULT KANGOO, 2011 року випуску (а.с.65-72).

Протокольною ухвалою суду 03 серпня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки-відповідачки ОСОБА_1 про витребування доказів від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Дуванової Т.П та задоволено клопотання представника відповідача-позивача ОСОБА_2 про витребування доказів у Регіональному сервісному центрі МВС в Сумській області; підготовче засідання відкладено до 28 вересня 2023 року, 13 год. 00 хв. у зв`язку з необхідністю витребування доказів.

28 вересня 2023 року від представника позивачки-відповідачки адвоката Потураєва С.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій зазначає, що оскільки транспортний засіб RENAULT KANGOO, 2011 року випуску НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 є неподільною річчю, зареєстрований за відповідачем за первісним позовом, ОСОБА_3 просить залишити його у власності відповідача за первісним позовом, а на користь ОСОБА_3 стягнути половину його вартості у розмірі 138100,00 грн.

Просить суд визнати за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., з розміром частки ;

визнати легковий автомобіль RENAULT KANGOO, 2.011 року випуску, НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і поділити це майно наступним чином:

легковий, автомобіль RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_6 залишити у власності ОСОБА_4 ;

стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 половину вартості вказаного автомобіля у сумі 138100,00 грн.;

стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, що складаються зі сплати 6244,50 грн. судового збору, оплати проведення оцінки майна у розмірі 700,00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. (а.с. 102-104).

Протокольною ухвалою суду 28 вересня 2023 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог первісного позову ОСОБА_3 , подану до суду 28 вересня 2023 року; підготовче засідання відкладено до 31 жовтня 2023 року 13 год. 00 хв. для надання часу сторонам скористатися процесуальними правами у зв`язку з подачею заяви про збільшення позовних вимог.

20 жовтня 2023 року від представника відповідача-позивача ОСОБА_4 адвоката Мірошниченка А.В. надійшла заява про збільшення розміру зустрічних позовних вимог, у якій зазначає, що 28 вересня 2023 року була подана заява представника позивача про збільшення позовних вимог. Ознайомившись з нею та долученими до неї доказами, вважає за необхідне звернутися до суду з аналогічною заявою про збільшення розміру позовних вимог, включивши до неї автомобіль RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 та розподілити між колишнім подружжям грошові кошти за проданий позивачкою за первісним позовом легковий автомобіль марки Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , реєстраційний номер автомобілю на даний час KA5514IX .

Уточнена ціна позову включає: вартість квартири загальною площею 49,2 кв. м, житловою площею 28, 8 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка за оцінкою проведеною первісним позивачем по справі становить: 972700 грн.;

Вартість легкового автомобіля RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 , яка за оцінкою проведеною первісним позивачем по справі становить 276200,00 грн., зауважує, що вважає цю вартість автомобіля завищеною, але для якнайшвидшого розгляду справи погоджується з нею; вартість легкового автомобіля марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час КА5514IХ, яка за оцінкою проведеною позивачем за зустрічним позовом становить 422 916 гривень, а за оцінкою проведеною первісним позивачем по справі вартість автомобіля становить 337430,00 грн., зауважує, що вважає дану вартість автомобіля заниженою, але для якнайшвидшого розгляду справи погоджується з такою оцінкою даного автомобіля. Враховуючи вище наведене ціна позову за заявою про збільшення позовних вимог складає 1586330 гривень.

Просить визнати особистою приватною власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру загальною площею 49.2 кв. м, житловою площею 28.8 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

визнати транспортні засоби, а саме: легковий автомобіль марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час КА5514IХ та легковий автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 до ОСОБА_3 ;

залишити в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на легковий автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 .

зобов`язати ОСОБА_3 , сплатити ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя 30616 гривень відповідної грошової компенсації вартості автотранспортного засобу марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час КА5514IХ;

стягнути з відповідачки за зустрічним позовом на користь позивача понесені судові витрати (а.с. 115-116).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2023 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_4 в особі представника адвоката Мірошниченка А.В., подану до суду 20 жовтня 2023 року; закрито підготовче провадження у даній справі та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 26 грудня 2023 року з викликом сторін у справі.

07 лютого 2024 року від представника відповідача-позивача ОСОБА_4 адвоката Мірошниченка А.В. надійшли додаткові письмові пояснення, що стосуються позовної вимоги про сплату грошових коштів у розмірі 30616 гривень, в рахунок відповідної грошової компенсації вартості автотранспортного засобу марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час НОМЕР_2 .

Вартість легкового автомобіля RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 , за оцінкою проведеною первісним позивачем по справі становить 276200,00 грн, з якою вони погодились.

Вартість легкового автомобіля марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час НОМЕР_2 , яка за оцінкою проведеною первісним позивачем по справі становить 337430,00 грн. та з якою вони також погодились.

Різниця вартості легкового автомобіля RENAULT KANGOO та легкового автомобіля марки Маzdа 3 становить 61230 гривень.

За його довірителем просить залишити в порядку поділу майна подружжя легковий автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 та додатково просить суд визнати транспортні засоби, а саме: легковий автомобіль марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час НОМЕР_2 та легковий автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 до ОСОБА_3 .

Враховуючи, що на автомобіль Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 його довіритель не претендує та він, або отримані грошові кошти за нього при відчуженні залишаються за ОСОБА_3 , а його вартість є більшою на 61230 гривень, тому просить суд зобов`язати ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_4 - в порядку поділу майна подружжя 30615 гривень відповідної грошової компенсації вартості автотранспортного засобу марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час НОМЕР_2 (а.с. 127-128).

07 лютого 2024 року від представника відповідача-позивача ОСОБА_4 адвоката Мірошниченка А.В. надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, в якому зазначає, що в прохальній частині заяви від 19 жовтня 2023 року допущена описка в розрахунках грошової компенсації, а саме просить зобов`язати ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя 30616 гривень відповідної грошової компенсації вартості автотранспортного засобу марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час НОМЕР_2 .

Але при перерахунку відповідної грошової компенсації, а саме вартість легкового автомобіля марки Маzdа 3 становить 337430,00 гривень, легкового автомобіля RENAULT KANGOO становить 276200,00 грн. Різниця в вартості між автомобілями становить 337430,00 - 276200,00 грн. = 61230 гривень. Тобто розмір грошової компенсації, враховуючи, що частки при поділі майна подружжя є рівними повинен становити 61230/2 = 30615 гривень.

На підставі вище наведеного, просить суд зменшити позовні вимоги, зазначені у п. 4 прохальної частини заяви про збільшення позовних вимог, а саме «Зобов`язати ОСОБА_8 , сплатити ОСОБА_4 в порядку-поділу майна подружжя 30615 гривень відповідної грошової компенсації вартості автотранспортного засобу марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобілю на даний час НОМЕР_2 » (а.с. 129).

14 лютого 2024 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Сумській області, розгляд справи відкладено до 07 березня 2024 року, 15 год. 30 хв.

07 березня 2024 року у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою розгляд справи відкладено на 20 травня 2024 року.

20 травня 2024 року протокольною ухвалою суду витребувано в Зарічному районному суді м. Суми матеріали цивільної справи №591/5891/22, розгляд справи відкладено до 22 травня 2024 року 16 год. 00 хв. в зв`язку з витребуванням вказаних доказів.

В зазначеному судовому засіданні представник позивачки-відповідачки уточнені позовні вимоги підтримав та заперечував проти задоволення зустрічного позву, представник відповідача-позивача заперечував проти первісного позову та просить задовольнити зустрічні вимоги.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду встановлено, що 03 червня 1995 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського міськвиконкому, актовий запис № 746, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.12).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2022 року у справі № 591/5891/22 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.13-14).

З довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради від 24 травня 2023 року № 14.03-08/108740 вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.15).

Згідно довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради від 20 червня 2023 року за № 14.01-15/1364 вбачається, що ОСОБА_4 приймав участь у приватизації квартири АДРЕСА_7 складом сім`ї 1 особа (розпорядження міськвиконкому від 15 листопада 1993 року №1921) (а.с. 51).

З копії свідоцтва про право власності на житло від 23 листопада 1993 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 належала на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі розпорядження міськвиконкому від 15 листопада 1993 року № 1921 про що зроблено запис в реєстрову книгу за № р61(а.с. 95).

10 липня 2001 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П., реєстровий номер 2754.

Згідно п. 4 цього договору, за погодженням сторін продаж зазначеної квартири проводиться за 8304 гривні, які покупець повністю передала продавцеві при оформленні цього договору (а.с. 48).

З копії розписки-зобов`язання від 10 липня 2001 року вбачається, що ОСОБА_5 купила квартиру у ОСОБА_4 вісім тисяч триста чотири гривні (еквівалент одної тисячі п`ятсот десять доларів США) та оплатила поліпшення та ремонт, виконані у вищевказаній квартирі вісім тисяч сто дев`яносто шість гривень (еквівалент одної тисячі чотириста дев`яносто доларів США) (а.с. 50).

10 липня 2001 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П., реєстровий номер 2758.

Згідно п.4 цього договору, за погодженням сторін продаж зазначеної квартири проводиться за 12356 гривень, які покупець повністю передала продавцеві при оформленні цього договору (а.с. 16, 49).

20 серпня 2023 року приватний нотаріус Дуванова Т.П. на виконання запиту суду надала довідку про вчинені нею нотаріальні дії, а саме: договір купівлі-продажу квартири від 10 липня 2001 року за р. № 2754 та договір купівлі-продажу квартири від 10липня 2001 року за р. № 2758, та документи, на підставі яких вони посвідчувались. Письмова згода другого з подружжя на укладення цих договорів не надавалась, оскільки чинним законодавством була не передбачена. За новим Сімейним Кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, згідно з ч.2 п.3 ст. 65 згода другого з подружжя на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (а.с. 93).

На запит адвоката Регіональний сервісний Центр ГСЦ МВС в Сумській області листом від 31 липня 2023 року за № 31/18-48А3 повідомив про те, що згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 27 липня 2023 року за громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 значиться зареєстрованим автомобіль RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, дата реєстрації 20 червня 2017 року (а.с. 78-79).

На виконання протокольної ухвали суду від 03 серпня 2023 року Центр ГСЦ МВС в Сумській області листом від 10 серпня 2023 року за № 31/18-2327 повідомив про те, що згідно з обліковими даними ЄДР МВС транспортний засіб RENAULT KANGOO, номерний знак НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 з 25 квітня 2015 року та по теперішній час зареєстрований за громадянином ОСОБА_4

Транспортний засіб RENAULT KANGOO зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_10 від 24 квітня 2015 року, виданої ФОП « ОСОБА_10 ». Надати копію довідки-рахунку на підставі якої відбулась реєстрація вказаного транспортного засобу неможливо у зв`язку з закінченням терміну зберігання матеріалів справи (а.с. 91).

З договору купівлі-продажу транспортного засобу 5950/22/006161 від 26 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 придбала автомобіль марки Маzdа 3, сірого кольору (а.с.52).

12 травня 2023 року автомобіль марки Маzdа 3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 перереєстровано на іншу особу, номер транспортного засобу став НОМЕР_2 (а.с. 55).

З копії трудової книжки серії НОМЕР_11 вбачається, що в період з листопада 1999 року по жовтень 2001 року, та у період 01 листопада 2012 року по 13 червня 2014 року ОСОБА_3 була працевлаштована, що вказує на те, що вона мала дохід у вигляді заробітку (а.с. 74-76).

Судом досліджено матеріали справи № 591/5891/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, з яких вбачається, що ОСОБА_3 21 листопада 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , вказуючи в позовній заяві про те, що тривалий час позивач і відповідач не проживають разом (а.с. 1-3 справи № 591/5891/22). 27 грудня 2022 року ОСОБА_4 подав суду заяву. в якій позов про розірвання шлюбу підтримав в повному обсязі (а.с. 20 справи № 591/5891/22).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час набуття ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_4 , майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до статей 1-3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать, зокрема квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом, зокрема безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково10 квадратних метрів на сім`ю.

За змістом наведених правових норм власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації.

Оскільки спірні відносини між сторонами з приводу нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_3 виникли між сторонами до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності ЦК України та СК України), то порядок набуття спільного майна та його правовий режим у даному випадку визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі - КпШС України).

Відповідно до вимог статті 22 КпШС України 1969 року (закон, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з положеннями частини першої статті 24 КпШС України 1969 року майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (статті 28 КпШС).

Таким чином, з урахуванням положень законодавства України, чинного на момент набуття у власність спірної квартири, факт набуття спірного майна в період шлюбу одним із подружжя за грошові кошти, які ця особа могла отримати від продажу іншого майна, може спростувати презумпцію спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц.

Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири АДРЕСА_2 подружжя ОСОБА_11 здійснили в період перебування у шлюбі, що не спростовано позивачем за зустрічним позовом.

Зокрема відповідачем-позивачем ОСОБА_4 не доведені обставини придбання спірної квартири за власні кошти, оскільки згідно договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 продав належну йому квартиру, отримавши кошти у розмірі 8304 грн.

Згідно п.6 копії договору купівлі-продажу квартири від 10 липня 2001 року квартири за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці виданій Сумським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 03 липня 2001 року р.№2-934, дійсна вартість квартири, яка продається становить 8304 грн. (а.с. 94, 95-зворот).

Купівля спірної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , відбулася за договором купівлі-продажу від 10 липня 2001 року, за умовами якого за погодженням сторін продаж проведено за 12356 грн. (п.4 договору), та саме така вартість цієї квартири підтверджується довідкою Сумського обласного об`єднаного БТІ від 09 липня 2001 року № 825 (а.с. 98).

Суд не може взяти до уваги як довід придбання спірної квартири за власні кошти надану ОСОБА_4 розписку-зобов`язання між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , згідно якої ОСОБА_5 купила квартиру по АДРЕСА_4 у ОСОБА_4 за 8304 грн. та сплатила за поліпшення і ремонт, виконані в зазначеній квартирі 8196 грн. (а.с. 50).

Так, саме по собі посилання, що спірна квартира була придбана саме за кошти, отримані від відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_4 , про що свідчить укладення двох договорів купівлі-продажу в один і той самий день у одного і того ж нотаріуса не є достатнім фактом сплати ОСОБА_4 особистих коштів за придбану у шлюбі квартиру.

Зокрема, розмір оплати за придбану спірну квартиру в розмірі 12356 грн. не вказує на оплату відповідачем за первісним позовом особистих коштів, оскільки не відповідає розміру коштів, отриманих від продажу власної квартири, сума яких становить 8304 грн.

Відповідачем за первісним позовом не доведено обставини того, що грошові кошти в сумі 8196 грн., які згідно розписки-зобов`язання були сплачені ОСОБА_5 за поліпшення і ремонт у квартирі, яка відчужувалась, є коштами, які отримані від продажу майна, належного саме ОСОБА_4 на праві особистої власності.

З огляду на вказане, відповідачем-позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що спірне нерухоме майно було придбано за власні кошти, що могло бути підставою для спростування презумпції спільності майна подружжя, а тому позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання особистою приватною власністю квартири за адресою: АДРЕСА_3 не можуть бути задоволені.

Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_4 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 придбав автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 . Факт належності вказаного автомобіля до об`єктів спільної сумісної власності сторонами не заперечується.

Сторони також вважають за можливе при поділі вказаного майна залишити вказаний транспортний засіб у власності відповідача-позивача ОСОБА_4 .

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка за первісним позовом має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу та оскільки автомобіль є неподільною річчю, він має залишитися у ОСОБА_4 , з якого підлягає стягненню грошова компенсація, що дорівнює частині вартості автомобіля.

Щодо вартості спірного автомобіля, що заявлена позивачкою ОСОБА_3 сума компенсації не спростована та визнана відповідачем-позивачем ОСОБА_4 тому суд вважає, що вартість автомобіля повинна обраховуватися у розмірі, що вказаний згідно даних, що вказані позивачкою за первісним позовом, а саме у розмірі - 276200 грн. 00 коп.

Тому з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 138100 грн. 00 коп. грошової компенсації вартості спірного автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 .

Оскільки питання залишення транспортного засобу марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 за ОСОБА_4 вирішене шляхом задоволення такої ж позовної вимоги ОСОБА_3 , підстави задовольняти аналогічну зустрічну позовну вимогу ОСОБА_4 відсутні.

Що стосується автотранспортного засобу марки Маzdа 3, 2016 року випуску, номер кузову НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд виходить з наступного.

ОСОБА_3 не доведено належними доказами, що на вказаний транспортний засіб не розповсюджується режим спільного майна подружжя сторін.

Так, транспортний засіб марки Маzdа 3, 2016 року випуску було придбано 28 жовтня 2022 року, шлюб між сторонами було розірвано 27 грудня 2022 року за рішенням суду в результаті звернення з позовом ОСОБА_3 21 листопада 2022 року.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що станом на час придбання автомобіля марки Маzdа 3, 2016 року випуску сторони не вели спільне господарство та не проживали однією сім`єю. ОСОБА_4 такі обставини заперечував, про що заявив його представник в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, ОСОБА_3 вказувала на те, що сторони тривалий час не проживають, проте вказане твердження не дозволяє з впевненістю визначити конкретний період роздільного проживання сторін, зокрема станом на дату придбання спірного транспортного засобу, що мало місце 28 жовтня 2022 року.

Отже відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_3 не спростовано презумпцію спільності майна подружжя та не доведено належними та допустимими доказами її твердження, що таке майно, яке було набуде у період шлюбу, є спільним сумісним майном.

Таким чином, автомобіль марки Маzdа 3, 2016 року випуску є спільним сумісним майном сторін, його відчуження ОСОБА_3 відбулося без згоди ОСОБА_4 , а тому останній має право на компенсацію вартості цього транспортного засобу.

В той же час суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Запропонований позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 спосіб захисту у виді зобов`язання ОСОБА_3 сплатити різницю вартості між автомобілями Маzdа 3, 2016 року випуску, та марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, притаманний при вирішенні питання про поділ наявного спільного сумісного майна, тоді як зазначений транспортний засіб є відчуженим.

Оскільки згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вищевказана позовна вимога ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог первісного позову ОСОБА_3 про визнання автомобіля RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання транспортних засобів, а саме: автомобіля марки Маzdа 3, 2016 року випуску, та автомобіля марки RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , суд керується правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц.

Згідно вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

За таких обставин заявлені позовні вимоги як позивача за первісним позовом ОСОБА_3 , так і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою-третьою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин першої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що 14 червня 2023 року між адвокатом Потураєвим С.В. та ОСОБА_3 укладено Договір № 1406 про надання правничої (правової) допомоги (а.с. 9), згідно п. 2.1. якого виконавець бере на себе виконання наступної правової роботи:

а) надання правової допомоги замовнику із вивчення документів, складання та подання до суду позовної заяви з вимогами про визнання права спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 , представництво та захист інтересів клієнта у Зарічному районному суді м. Суми, а також у всіх місцевих загальних судах, апеляційних судах, Верховному Суді з усіма правами наданими Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, ЦПК України, іншим чинним законодавством позивачу, відповідачу, третій особі, зокрема, але не тільки, підписати та подавати позов, відповідь на відзив, інші заяви по суті, уточнення, зміну предмету та підстав позову, заяви, клопотання, скарги то, без обмеження правомочностей адвоката;

б) надання консультацій, своєчасне та повне інформування замовника про хід справи.

За умовами п. 4.1. цього договору вартість послуг виконавця (гонорар) за даним договором) відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» обчислюється у фіксованій формі та становить 7000 грн. Замовник здійснює повну передплату у розмірі 7000 грн. у день підписання цього Договору, про що видається квитанція. Договір та квитанція є підтверджувальними документами понесених Клієнтом витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження обставин оплати ОСОБА_3 правничої (правової) допомоги №1406 про надання правничої (правової) допомоги від 14 червня 2023 року надано квитанцію № 1 на суму 7000 грн. 00 коп. (а.с. 10).

Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20).

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок заявника має бути встановлено, що його заява не підлягає задоволенню, такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Враховуючи наведене, складність справи та обсяг необхідних адвокатом послуг, час, витрачений ним на надання послуг, віднесення до суми гонорару оплати правової допомоги наданої, крім місцевого суду, в апеляційних судах та Верховного Суду, за відсутності обставин перебування цієї справи на розгляді у судах апеляційної та касаційної інстанцій, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 5000 грн., саме така правнича допомога була необхідною, фактично надана і підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку частковим задоволенням первісного позову, необхідно стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивачки понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 6244 грн. 50 коп., а також витрат по оплаті проведення оцінки майна в сумі 700 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 в особі представника адвоката Потураєва Сергія Валерійовича до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання об`єктом права спільної сумісної власності майна, його поділ задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_12 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

В порядку поділу майна подружжя залишити у власності ОСОБА_4 легковий автомобіль RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію половини вартості легкового автомобіля RENAULT KANGOO, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN код та номер кузова НОМЕР_5 в сумі 138100 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати у виді судового збору в розмірі 6244 грн. 50 коп., витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп., витрат по оплаті проведення оцінки майна в сумі 700 грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в особі представника адвоката Мірошниченка Андрія В`ячеславовича до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю квартири, визнання транспортного засобу об`єктом права спільної сумісної власності та зобов`язання сплатити грошову компенсацію відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка-відповідачка: ОСОБА_13 , місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_13 .

Повне судове рішення виготовлене 03 червня 2024 року.

Суддя А.П.Сидоренко