Справа № 369/3060/23
Провадження № 2/369/916/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17.05.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Волчка А. Я.

при секретарі Ведмеденко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що 22 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, про що було зроблено актовий запис №1782. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року у справі №369/11930/20, шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 03 червня 2015 року, актовий запис №1139.

З середини 2020 року позивачка з Відповідачем проживають окремо. Син проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.10.2020 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, дитина - ОСОБА_5 народився недоношеним, на 36 тижні вагітності. Після народження дитині було діагностовано внутрішньоутробну пневмонію, що стало причиною виникнення неврологічних проблем, при яких йому не можна хвилюватись, перевтомлюватись, знаходитись у великих колективах. Згідно з Випискою з історії розвитку новонародженої дитини від 29.05.2015 р. ОСОБА_6 було встановлено основний діагноз: неонатальна церебральна депресія.

Після народження двадцять чотири дні хлопчик перебував в реанімації відділення інтенсивної терапії в Перенатальному центрі №7 м. Києва. Перші 11 днів реанімації мати постійно приїздила до нього, могла знаходитись лише одну годину поруч із дитиною, потім ще десять днів мати та син знаходилися на спільному перебуванні у лікарні, батько приїздив до сина за 21 день двічі після вмовлянь матері. Рахунки та чеки за знаходження в Центрі та лікування, сплачували позивачка та її батьки.

З моменту розлучення дитина постійно проживає з позивачкою та має сталий соціальний зв`язок з матір`ю. Позивачка добросовісно виконує свої материнські обов`язки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує усім необхідним, піклується про культурний розвиток та належний відпочинок сина. Батько усунувся від обов`язку утримувати дитину. На прохання чи нагадування позивачки про необхідність додаткових витрат на лікування дитини відповідав, що вона повинна справлятися сама. Матеріально не допомагав, участі у житті дитини майже не брав за весь час після розлучення. Позивачка переконана, що добровільно він ніколи не буде допомагати дитині фінансово, як і не допомагає зараз.

Згідно з Довідкою ТОВ «Заклад дошкільної освіти «Родинний» за вих. №6 від 31.08.2022 р. ОСОБА_5 отримував освітні послуги з 15 листопада 2018 року до 23 лютого 2022 р.

До 31.01.2023 року хлопчик відвідував приватний заклад загальної середньої освіти «Вишнівський ліцей «ВІВАТ». Після захворювання на мононуклеоз, який значно послаблює імунітет та спричинив захворювання на ГРВІ, у зв`язку із тривалим лікуванням позивачка була змушена забрати документи дитини із зазначеного закладу. З 01 лютого 2023 року дитина навчається дистанційно у ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ОПТІМА».

Відповідно до Консультативного висновку дитячого невролога від 30.12.2022 року, клінічний діагноз дитини хронічний тикоїдний розлад, тики моторні та вокалізми, гіпердинамічний синдром з дефіцитом уваги, синдром моторної незграбності.

Дитині рекомендовані корекційні заняття з психологом та педагогом, перебування в колективі з невеликою кількістю дітей, корекційно-поведінкова терапія.

Згідно з Довідкою АЗПСМ №1 КНП «Вишнівська міська лікарня» від 06 вересня 2022 року ОСОБА_3 спостерігається у АЗПСМ № 1 КНП «Вишнівська міська лікарня», дитина потребує належних умов проживання, оздоровлення, відсутності подразнюючих, провокуючих неврологічну патологію чинників.

У позові наданий розрахунок додаткових витрат. Зокрема, за консультації у лікарів, проведення необхідних дитині обстежень за період з 2016 по 2022 рік позивачка витратила 7 223 грн.

Відповідно до Висновку 30.12.2022 року, дитині на постійній основі назначені медикаменти, зокрема, нообут ІС таблетки по 0,25 г №20 2-3 рази на день (орієнтовна вартість станом на день подання позову 220 грн); сілента сироп 3 рази на день (орієнтовна вартість станом на день подання позову 300 грн); смарт омега для дітей капсули 2 рази на день (орієнтовна вартість станом на день подання позову 290 грн). Також дитині призначено масажі курсом в 10 сеансів кожні три місяці. За один курс масажів позивачка витрачатиме 2500 грн. Таких курсів необхідно буде здійснити три за рік, їх вартість складатиме 7500 грн щорічно.

З 16.11.23 р. 20.01.2023 р. дитина хворіла на інфекційний мононуклеоз, надано копію Акту №ВС.245224 від 02.12.2022 року, відповідно до якого були понесені витрати на загальну суму 1 035,00 грн. Надано копії квитанцій про купівлю ліків, які були необхідні дитині при лікуванні зазначеної хвороби на загальну суму 3909,37 грн. На лікування мононуклеозу позивачкою було витрачено 5 510,40 грн.

Позивачка вказує, що в силу поставленого діагнозу та з метою підтримки здоров`я організму дитини, ОСОБА_5 регулярно відвідує логопедичні заняття, танці, тхеквондо. Вартість одного логопедичного заняття 280 грн, місяць занять з танців 600 грн, хіп-хоп 240, тхеквондо 550 грн. За період з 2019 по 2022 рік, вартість занять склала 17 310 грн.

Відповідно до Договору №09 про надання послуг між дитячим клубом Hello Kids та батьками дитини від 11 січня 2022 року дитина відвідувала курс англійської мови, вартість яких складала 1000 грн щомісячно. Дитина відвідувала зазначені курси з 11 січня 2022 року по 30 серпня 2022 року. При цьому ж дитячому клубі дитина відвідувала курс підготовки до школи вартістю 1600 грн.

За рекомендацією лікаря дитина відвідувала приватний дитячий садок заклад дошкільної освіти «Родинний», вартістю навчання 7500 грн щомісячно. Згідно з Додатковою угодою до Договору від 03.08.2020, вартість навчання складала 8000 починаючи з серпня 2020 року. За відвідування дитячого садка позивачкою було сплачено 309 000,00 грн.

Надалі дитина відповідно до медичних рекомендацій відвідувала приватний заклад загальної середньої освіти «Вишнівський ліцей «Віват», вартість навчання у якому складає 8 000 грн щомісячно.

Дитина навчалась у закладі з вересня 2022 року по січень 2023 року, тож позивачка вже понесла витрати на навчання за 5 місяців навчання, а саме 40 000 грн.

31.01.2023 року між позивачкою та ліцеєм було укладено додаткову угоду про припинення дії Договору №105/22.

01 лютого 2023 року укладено Договір №01 з ТОВ «Центр освіти «Оптіма». Відповідно до Додатку №1 до Договору №01, плата за навчання дитини у навчальному закладі становить 2580 грн на місяць. З другого класу вартість навчання на місяць становитиме 2950 грн.

У підсумку на момент подачі позову позивачкою понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 381 623,00 грн, половину з яких, а саме 190 811,00 грн вона просить стягнути з відповідача за період з серпня 2016 року по січень 2023 року.

Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначає, що буде і надалі нести фінансові витрати на забезпечення потреб дитини у зв`язку із її хворобою. Позивачка регулярно купує медикаменти, призначені лікарями згідно з консультативними висновками, описаними вище. Як вбачається із висновків, дитині регулярно та систематично потрібно приймати декілька видів медикаментів по 2-3 рази щоденно. Сумарні витрати за підтримку здоров`я дитини на місяць становлять щонайменше 15 000, половину з яких, а саме 7 500,00 грн позивачка просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25.04.2023 року за вх. № 199444 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Здрілка Є.Є. надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву та перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

19.05.2023 року за вх. № 23852 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бабенко Я. В. до суду надійшло клопотання про долучення доказів, згідно з яким представник позивача просила суд долучити до матеріалів справи довідки про доходи позивача ОСОБА_1

22.05.2023 року за вх. № 24353 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Здрілка Є.Є. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким сторона відповідача просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі, оскільки позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані необхідністю навчання сина у приватних закладах освіти, розвитком здібностей дитини, важкою хворобою дитини.

Зазначає, що в період до середини 2020 року Сторони проживали однією сім?єю та несли однакові витрати на лікування та обстеження дитини. Крім цього, позивачкою не надано доказів, що нею використовувалися саме власні кошти. Докази оплати послуг долучено лише щодо консультації дитячого лікаря-невролога 05.07.2017 та 17.04.2018.

Зазначає, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Отже, строк позовної давності в частині вимог за 2016-2018 роки не підлягають задоволенню, оскільки позивачка звернулась до суду з позовом 12 лютого 2023 року. Не визнаючи позов у цій частині з інших підстав сторона відповідача також заявляє клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення додаткових витрат згідно консультації дитячого лікаря-невролога 04.08.2016, консультації дитячого психолога 17.01.2017, консультації дитячого лікаря-невролога 18.01.2017, консультації дитячого лікаря-невролога 16.03.2017, консультації дитячого психолога 20.06.2017, консультації дитячого лікаря-невролога 05.07.2017, консультації дитячого лікаря-невролога 17.04.2018.

Відповідач вказує, що відповідно до ст. 49 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Вважає, що обрання позивачем на власний розсуд медичного закладу для обстеження дитини не може бути підставою для задоволення додаткових витрат на дитину, оскільки не доведена їх необхідність. Відвідування лікаря у приватній клініці - це бажання матері дитини, не погоджене з батьком.

Зазначає, що у наданих позивачкою копіях товарних чеків не зазначено ким такі видані, їх номер, та у деяких відсутня навіть дата видачі, що не відповідає вимогам розрахункового документа, надані копії товарних чеків не підтверджують понесені витрати, не є неналежними доказами і не можуть бути взяті судом до уваги.

Зауважує, що відвідування спортивної секції (тхеквондо), дитячого гуртка танців, хіп-хоп не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а тому ці вимога про стягнення цих витрат є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Також відповідач не погоджується з витратами на відвідування дитини приватних навчальних закладів. Понесення витрат, пов`язаних із навчанням дитини у приватній школі, при можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та вибору освітнього закладу залежить виключно від матеріальних можливостей та бажання батьків. Позивачем не представлено доказів того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватній школі, в якій останній навчався з вересня 2022 по січень 2023 року, тому відповідач, за таких обставин, не повинен нести тягар додаткових витрат на дитину за це навчання. Також приватний заклад загальної середньої освіти «Вишнівський ліцей «Віват» не є спеціалізованим навчальним закладом для дітей з особливими потребами чи закладом для дітей з особливими здібностями, тому, позовні вимоги в частині стягнення половини вартості навчання дитини у приватному дитячому садку - ТЗОВ «Заклад дошкільної освіти «Родинний» в розмірі 309000,00грн. є безпідставними та необґрунтованими, а відповідно не підлягають задоволенню.

Зазначає, що діагноз F95.1 - Хронічні моторні тіки або вокалізми не є тяжким психічним розладом, а відповідно тяжкою, гострою, хронічною, рідкісною хворобою чи тяжкою вродженою вадою розвитку. Відповідач вважає, що діагноз: F95.1 - Хронічні моторні тіки або вокалізми можливо потребує періодичного спостереження у лікаря відповідної спеціальності, але не у медичних закладах приватної форми власності. Твердження позивачки про необхідність постійного (щомісячного) обстеження дитини у Медичному закладі «Добробут» чи постійного прийняття ліків не відповідає дійсності.

Позивачка не скористалася можливостями інклюзивного навчання та здобуття освіти дитиною у державному закладі загальної середньої освіти, причин та підстав такої відмови не навела. Отже, твердження позивачки про необхідність здобуття дистанційно загальної середньої освіти саме у приватному навчальному закладі ТОВ «Центр освіти «Оптіма» нічим не обґрунтовано, є лише її бажанням.

Відповідач бажає приймати участь у вихованні дитини та при необхідності нести додаткові витрати на утримання (медичні обстеження, відвідування гуртків чи навіть навчання у приватному навчальному закладі), однак за умови обговорення Сторонами необхідності таких витрат та прийняття спільного рішення.

З урахуванням вказаних обставин, у задоволенні позову відповідач просить відмовити у повному обсязі.

05.06.2023 року за вх. № 26875 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бабенко Я. В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, строк позовної давності було продовжено з 12 березня 2020 р., він не пройшов на момент звернення із позовом і далі триває, а тому не пропущено на момент подачі позову до суду строк позовної давності по витратах за консультацію дитячого невролога 430 грн (копія акту надання-прийому послуг №274457 від 16.03.2017 року та квитанція); консультацію дитячого невролога 430 грн (копія рахунку-фактури №419250 від 16.03.2017); консультацію дитячого психолога 430 грн (копія рахунку-фактури Т_552613 від 20.06.2017 року); консультацію дитячого лікаря-невролога 430 грн (копія рахунку фактури №562258 від 05.07.2017 року та квитанція); консультацію дитячого лікаря-невролога 430 грн (копія рахунку-акту №1031990 від 17.04.2018 р. та квитанція).

Також зазначає, що з часу народження сина батько практично не брав участі у його матеріальному забезпеченні. Позивачка змушена була всі витрати, в тому числі, пов`язані з хворобою сина, нести самостійно та періодично брати кошти у своїх батьків, відповідач цих витрати не ніс. Обов`язок батька брати участь в утриманні дитини зберігається незалежно від того проживають сторони разом чи ні. Факт, що ці витрати несла саме позивачка підтверджуються рахунками та квитанціями, доданими до позовної заяви. Відповідач не подав докази, які б спростували ці обставини.

Зазначає, що при народженні дитини йому було встановлено діагноз неонатальна церибральна депресія та вказано в рекомендаціях: нагляд невролога, дитина від самого народження потребує особливого спостереження. Дитина від самого народження і до цього часу має відповідні неврологічні розлади, які потребують постійні уваги та догляд. Спочатку позивачка разом із сином зверталися до лікаря невролога до КНП «Вишнівська міська лікарня», де укладена декларація з лікарем. Призначене лікування і поради лікаря стан не покращили, а навпаки погіршили. Задля надання дитині якісної медичної допомоги позивачка знайшла лікаря, який назначив ефективне лікування дитині, після якого стан значно поліпшувався. Отже, обрання приватного лікаря продиктовано в першу чергу інтересами дитини і піклування про його здоров`я, а не примхами матері.

Щодо витрат на додаткові заняття сина зазначає, що, враховуючи необхідність зміцнення здоров`я, часті хвороби дитини (підтверджується медичними документами) дитина відвідує спортивні секції та гуртки танців. Знову ж таки, це обумовлено необхідністю підтримання сталого здоров`я дитини, враховуючи його діагноз. Надані позивачкою докази витрат вказують на дату їх видачі, у зв`язку з чим їх понесено (вид послуги) та хто був платником. Наявність у позивачки цих документів, які видавалися їй при оплаті послуг, свідчить про факт їх надання.

Згідно консультативного висновку дитячого невролога від 30.12.2022 р. дитині рекомендовано: корекційні заняття з психологом та педагогом (зоровий контакт), перебування в колективі з невеликою кількістю дітей (10-12 чоловік), корекційно-поведінкова терапія. Обрання позивачкою приватного навчального закладу продиктовано не власним бажанням, а рекомендацією лікарів, враховуючи наявність неврологічних проблем у дитини.

Також, позивач зазначає, що неодноразово зверталася до батька дитини з проханням розділити додаткові витрати на дитину, проте, кожного разу отримувала відмову. Мати змушена звертатися по фінансову допомогу до своїх батьків, оскільки, вона сама не в силі нести всі витрати на дитину, які не розділяє з нею відповідач. Відповідач не звільняється від обов`язку нести витрати на дитину, навіть, якщо батьки позивачки як бабуся та дідусь допомагають їй нести ці витрати і як батько має обов`язок нести половину понесених витрат на дитину. Позивачка вказує, що відповідач взагалі не орієнтується в діагнозах сина і в стані його здоров`я, дитина не потребує перебування у спеціалізованому закладі, як він зазначає у відзиві. За висновком лікаря, дитина потребує перебування в навчальному закладі з невеликою кількістю дітей, що пов`язано з його діагнозом та нервовим станом.

Згідно ч. 1 ст. 185 СК України визначено: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, закон не передбачає, що додаткові витрати мають відшкодовуватися саме за наявності тяжкої хвороби дитини, ці витрати мають бути пов`язані із хворобою дитини. Позивачкою додано до позовної заяви медичні документи, які вказують на відповідний діагноз та хворобу дитини.

19.06.2023 року за вх № 29360 від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він вказав, що позивачкою не наведено обґрунтованих підстав і необхідності звернення до лікаря-невролога саме приватної медичної клініки «Добробут». Вказує, що позивачка жодного разу не зверталася до відповідача щодо надання медичних послуг дитині у приватних медичних закладах, про діагнози відповідач довідується лише із висновків лікарів, долучених до позову. Витрати на забезпечення базових потреб, зокрема зміцнення здоров`я, покриваються за рахунок аліментів і не можуть бути стягнуті в якості додаткових витрат на дитину, а відвідування спортивної секції (теквондо), дитячого гуртка танців, хіп-хоп не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Зазначає, що Договір про надання освітніх послуг у сфері загальної середньої освіти №105/22 у приватному закладі загальної середньої освіти «Вишнівський ліцей «Віват» було укладено 01.06.2022 року, ще до отримання вказаного консультативного висновку від 30.12.2022 року, і вказаний договір було розірвано 31.01.2023 року. Також Договір про надання освітніх послуг дошкільної освіти №K-11/18-077 у приватному закладі дошкільної освіти «Родинний» було укладено 15.11.2018 року, задовго до отримання вказаного висновку, договір припинив свою дію 23 лютого 2022 року. Платником у квитанціях про сплату освітніх послуг за договором здійснював батько позивачки, ОСОБА_8 , а додаткові витрати на утримання дитини може стягнути лише той з батьків, з ким проживає дитина.

Також зазначає, що позивачкою не надано жодного доказу про неможливість скористатися можливостями індивідуального чи дистанційного навчання дитиною у навчальному закладі державної чи комунальної форми власності. Позивачка не зверталася до відповідача щодо погодження навчання дитини у приватному навчальному закладі, навчання дитини в приватній школі за бажанням матері, не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України.

Вказує, що не вбачає необхідності у подальшому спорі щодо суми понесених витрат на лікування мононуклеозу у дитини в розмірі 5 510,40 грн, а тому половина вказаної суми в розмірі 2 755,20грн. будуть сплачені відповідачем на користь позивачки, копія відповідного фінансового документу буде надана суду.

У судове засідання позивач не з`явилася, при цьому представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бабенко Я. В. подала до суду заяву, згідно з якою просила суд проводити судовий розгляд справи без участі позивача та її представника, де також вказала, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

У свою чергу відповідач також до суду не з`явився, при цьому представник відповідача подав до суду заяву, згідно з якою просив суд проводити судовий розгляд справи без участі відповідача та його представника, де також вказав, що відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, про що було зроблено актовий запис №1782, який згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року у справі №369/11930/20, було розірвано. Дані обставини підтверджено наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 та копією рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року у справі №369/11930/20.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 03 червня 2015 року, актовий запис №1139.

Після припинення стосунків, сторони проживають окремо.

При цьому, їх спільна дитина проживає разом із матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні, що підтверджується наявним у матеріалах справи судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.10.2020 року та рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 14.10.2022 року про встановлення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 та спілкування з ним.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно положень ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, згідно з наявним у матеріалах справи судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.10.2020 року, з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду.

Однак, як зазначає позивач у своїй позовній заяві існують особливі обставини, які є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку з його хворобою, які відповідач відмовляється добровільно фінансувати, тому остання була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до даного позову позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 190 811,00 грн за період з серпня 2016 року по січень 2023 року, яка включає в себе половину вартості понесених нею додаткових витрат, а саме: 7 223,00 грн на медичне обстеження, додаткові заняття 17 310, 00 грн, навчання в ліцеї 40 000,00 грн, навчання в дитячому садочку 309 000,00 грн, навчання у центрі освіти 2 580 грн та лікування мононуклеозу 5 510,40 грн.

Крім того, позивач стверджує, що і надалі нестиме фінансові витрати на забезпечення потреб дитини у зв`язку з її хворобою, сума яких в середньому складає щонайменше 15 000,00 грн на місяць та включає в себе: 2 580,00 грн навчання сина, 2 000,00 грн додаткові заняття сина (танці, тхеквондо та логопедичні заняття), 2 000,00 грн на купівлю медичних препаратів, 5 000,00 грн сезонне лікування мононуклеозу, 2 500,00 грн на лікувальні масажі, консультація дитячого лікаря невролога близько 940,00 грн та консультація дитячого невролога близько 1 220,00 грн, тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину у розмірі 7 500 грн щомісячно.

Згідно положень частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Частиною другою статті 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Статтею 150 СК України серед іншого передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

З частини 2 ст. 141 СК України вбачається, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року визначено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

У окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Так, згідно з довідкою КНП «Вишнівська міська лікарня» АЗПСМ № 1 від 06.09.2022 року вбачається, що дитина ОСОБА_3 , народжений від І пологів, масою 2 800 грн, якому в пологовому будинку було діагностовано внутрішньоутробну пневмонію та тонатальну жовтяницю. В подальшому дитина хворіла ГРВІ, часті трахеїти, ларингіти, отити. В 2018 році перехворів на кір, який ускладнився пневмонією та міокардитом. На даний час у дитини гострі респіраторні, інфекційні вокальні тіки. У зв`язку з чим, дитина потребує належних умов проживання, оздоровлення, відсутність подразнюючих, провокуючих неврологічну патологію чинників.

Відповідно до Консультативного висновку дитячого невролога від 30.12.2022 року, клінічний діагноз дитини хронічний тикоїдний розлад, тики моторні та вокалізми, гіпердинамічний синдром з дефіцитом уваги, синдром моторної незграбності. Дитині рекомендовані корекційні заняття з психологом та педагогом, перебування в колективі з невеликою кількістю дітей корекційно-поведінкова терапія.

Щодо стану дитини позивачем також долучено до позовної заяви висновок за результатами патопсихологічного обстеження ОСОБА_3 від 08.09.2022 року.

Крім того, згідно з наявною у матеріалах справи довідкою КНП «Вишнівська міська лікарня» АЗПСМ № 1 від 20.01.2023 року ОСОБА_5 з 16.11.2022 року по 20.01.2023 року не відвідував дитячий колектив у зв`язку з хворобою інфекційний мононуклеоз.

У зв`язку з наявною у дитини хворобою позивач несе додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Таким чином, з урахуванням положень ст. 185 СК України позивачка має право на отримання від відповідача додаткових витрат на дитину.

На підтвердження понесених позивачем додаткових витрат у зв`язку з захворюванням дитини суду надано консультаційні висновки дитячого невролога ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» (а.с. 36-39, 60, 92); рахунки акти та квитанції про оплату медичних послуг (а.с. 40-42, 44-59, 178, 180, 182), договори про навчання у приватних закладах: ТОВ «Заклад дошкільної освіти «Родинний»(а.с. 77, 84-91, 166), Приватний заклад загальної середньої освіти «Вишнівський ліцей «Віват» (а.с. 63-76), ТОВ «Центр освіти «Оптіма» (а.с. 78-83), ФОП ОСОБА_10 клуб «Hello Kids»(ар.с. 159-162) ; квитанції про оплату освітніх послуг (а.с. 102-158, 163-164, 179), товарні чеки щодо відвідування дитиною логопедичних занять, танців хіп-хоп, тхеквондо (а.с. 96-101); квитанції про купівлю медичних препаратів (а.с. 167-176, 183).

Разом з тим, стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи».

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Докази, які сторони повинні подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу для задоволення їх вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

При цьому, стороною відповідача заявлено вимоги щодо застосування строків позовної давності та визнання долучених стороною позивача доказів неналежними і недопустимими, оскільки частина з них не містить зазначення ким вони видані, їх номер та дату видачі.

Щодо застосування строку позовної давності до понесених позивачкою додаткових витрат за період з 2016 по 2020 роки слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, згідно з ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX, який набув чинності 02.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 р. №211, установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.

Тобто з дня набрання законної сили ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX, а саме з 02.04.2020 року було продовжено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 р. №1236, строк дії карантину було продовжено до 30 червня 2023 р.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України,у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р., затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022 р., введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 2023 року 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року).

Тому суд вважає, що в даному випадку строки позовної давності не застосовуються саме до позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину з 02.04.2017 року, таким чином, вимоги позивача про стягнення додаткових витрат за консультацію дитячого невролога 426 грн (копія акту-прийому робіт № 77085 від 04.08.2016 року (а.с. 53), консультація дитячого психолога 430 грн (рахунок-фактура № 336888 від 17.01.2017 року (а.с. 53), консультацію дитячого невролога 430 грн (копія акту надання-прийому послуг № 274457 від 16.03.2017 року та квитанція (а.с. 56); консультацію дитячого невролога 430 грн (копія рахунку-фактури №419250 від 16.03.2017 (а.с. 57), консультація дитячого невролога 430 грн (рахунок-фактура № 338290 від 18.01.2017 року та квитанція про його оплату) є такими, що подані поза межами строків позовної давності та не підлягають задоволенню.

Крім того, суд враховує доводи сторони відповідача та вважає, що стягнення додаткових витрат на утримання дитини під час спільного проживання сторін (перебування сторонами у шлюбі) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не доведено, що остання їх несла самостійно за особисті кошти, оскільки як вказує у позові позивач вона не проживає з відповідачем лише з середини 2020 року. При цьому, згідно з наявним у матеріалах справи рішенням суду шлюб між сторонами розірвано 25.01.2021 року, 16.10.2020 року видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини, а згідно з наявною у матеріалах справи довідкою про працевлаштування позивача, вбачається, що остання є працевлаштованою з 06.04.2020 року, однак відомості про доходи наявні у матеріалах справи лише з січня 2021 року. Тому суд не бере до уваги надані стороною позивача докази понесення додаткових витрат на дитину, а саме за медичні послуги підтверджені: рахунком-фактурою № 562258 від 05.07.2017 року(а.с. 41); актом здачі-отримання робіт № 386798 від 05.07.2017 року (а.с. 42); рахуноком-фактурою № 1031990 від 17.04.2018 року та квитанцією про його оплату (а.с. 47,48); актом здачі-прийняття робіт № ВС 192441 від 12.09.2020 року та квитанціюєю про його оплату (а.с. 49, 50); рахуноком-актом № 2398207 від 09.03.2020 року та квитанцію про його оплату (а.с. 51, 52); рахунком-фактурою № Т_552613 від 20.06.2017 року (а.с. 55),

Щодо заперечень, тверджень сторони відповідача про невизнання додатковими витратами понесеними позивачем на проходження медичного лікування та обстеження у приватному лікувальному закладі з тих підстав, що воно не було узгоджено з відповідачем (батьком дитини), суд в даному випадку не бере їх до уваги та визнає відвідування приватного медичного закладу узгодженим із відповідачем, оскільки дитина проходила таке обстеження та лікування у приватному закладі ТОВ «Медичний цент «Добробут-поліклініка», ще під час спільного проживання сторін та виконання ними батьківських обов`язків.

Таким чином суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню половина додаткових витрат на медичне обстеження та лікування малолітнього ОСОБА_3 , що підтверджено рахунком-актом № 4373112 від 19.12.2022 року у сумі 1 160,00 грн (а.с. 40); рахунком-актом № 2879303 від 26.11.2020 року у сумі 640,00 грн (а.с. 46); рахунком актом № 4389146 від 30.12.2022 року у сумі 1 220,00 грн та квитанція про його оплату(а.с. 48,49), тобто у сумі 3 020/2 = 1 510,00 грн.

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача про неузгодження з ним навчання сина у приватному навчальному закладі, оскільки спільна дитина сторін малолітній ОСОБА_5 навчався у приватному навчальному закладі ще під час спільного проживання сторін та перебування їх у шлюбі.

Крім того, необхідність відвідування дитиною саме приватного навчального закладу з невеликою кількістю дітей у класах прямо випливає із медичних рекомендацій, а саме з консультативного висновку дитячого невролога від 30.12.2022 р. Тому в даному випадку витрати на навчання дитини у приватних навчальних закладах є додатковими витратами на утримання дитини у зв`язку із хворобою. Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20.

Таким чином документально підтверджені витрати на навчання малолітнього ОСОБА_3 підлягають стягненню, з огляду на його стан здоров`я та поставленого йому діагнозу. А саме, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача половину понесених додаткових витрат позивачем за навчання малолітнього ОСОБА_3 у приватному закладі загальної середньої освіти «Вишнівський ліцей «Віват», що підтверджені квитанціями (а.с. 102, 151-158) у розмірі 40 000,00 грн/2 = 20 000 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача половину понесених додаткових витрат позивачем за навчання малолітнього ОСОБА_3 у ТОВ «Центр освіти «Оптіма», що підтверджено квитанцією (а.с. 37 - 2 том справи) у розмірі 2 850,00 грн / 2 = 1 425,00 грн.

При цьому суд не бере до уваги докази понесення додаткових витрат на дитину, у вигляді квитанцій про оплату за навчання в ТОВ «Заклад дошкільної освіти «Родинний» (а.с. 103-142, 145-150), оскільки оплата за навчання здійснювалася ОСОБА_8 , який не є стороною у справі, тому дані витрати не можуть бути стягнуті, як додаткові витрати на користь позивача, у зв`язку з чим, суд визнає дані докази неналежними та недопустимими.

Також суд не бере до уваги докази понесення додаткових витрат на дитину, у вигляді квитанцій про оплату за навчання в ТОВ «Заклад дошкільної освіти «Родинний» (а.с. 143-144), оскільки платником у них зазначена малолітня дитина ОСОБА_5 , тому також визнає їх неналежними та недопустимими доказами.

Що стосується визнання додатковими витратами на дитину оплату послуг за зайняття танцями, тхеквондо, курсів з зайняття англійською мовою та підготовчих курсів до школи суд не вважає, їх додатковими витратами, оскільки позивачем не доведено що вони викликані особливими обставинами пов`язаними зі станом здоров`я дитини чи з розвитком певних здібностей дитини, тому в цій частині суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц (провадження №61-22588св18).

При цьому, незважаючи на твердження сторони відповідача про неналежність та недопустимість доказів щодо оплати послуг за зайняття з логопедом, враховуючи діагноз дитини та консультативні настанови лікарів, суд вважає за необхідне визнати їх додатковими витратами на утримання дитини викликаними особливими обставинами пов`язаними зі станом здоров`я дитини та стягнути половину їх вартості з відповідача, а саме у сумі 4 480 грн / 2 = 2 240,00 грн, що підтверджено товарними чеки від 14.12.2021 року, 19.11.2021 року (а.с. 96), 17.02.2022 року, 23.02.2022 року, 19.11.2022 року, 15.12.2021 року (а.с. 98), 24.12.2021 року, 26.11.2021 року, 08.02.2022 року (а.с. 99), 14.01.2022 року (а.с. 100).

Разом з тим суд визнає неналежними та недопустимими доказами наданими стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог, що містяться у матеріалах справи: виписка з історії розвитку дитини (а.с. 27-28), квитанцію (а.с. 43), квитанцію (а.с. 167), квитанції (а.с. 172, 173, 174, 176, 183), оскільки вони є нечитабельними та з них неможливо встановити які медичні препарати купувалися та чи вони купувалися саме малолітньому ОСОБА_6 .

При цьому, суд вважає, що позивачем документально підтверджено додаткові витрати понесені позивачем на утримання дитини щодо купівлі ліків, які підтверджені квитанціями (а.с. 168-171, 175), та оплату послуг лікування (а.с. 178), однак як вбачається з позовної заяви купівля цих препаратів пов`язана з лікуванням у дитини мононуклеозу, половину яких відповідачем наразі сплачено позивачу.

Так, відповідачем надано квитанцію № 0.0..1 від 05.07.2023 року, яка є доказом оплати ним половини вартості лікування мононуклеозу у сумі 2 755,20 грн, а тому ця частина витрат не підлягає стягненню з відповідача у даній справі та не враховується до загальної суми фактично понесених додаткових витрат.

При цьому, позивач під час судового розгляду підтвердила факт отримання цих коштів від відповідача.

Таким чином, визначаючи розмір додаткових витрат на дитину, суд вважає за можливе частково задовольнити вимогу про стягнення фактично понесених додаткових витрат на утримання дитини та стягнути з відповідача на користь позивача суму додаткових витрат у розмірі 25 175 грн.

Щодо додаткових витрат на дитину, які позивач просить стягнути на майбутнє щомісячно з відповідача, суд зазначає наступне:

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Так, позивачем надано до суду медичну документацію, щодо діагнозу, оглядів та призначень медикаментів для лікування та підтримання здоров`я дитини ОСОБА_3 , які під час судового розгляду судом досліджені в повній мірі.

Так з вищевказаних медичних документів вбачається, що вони не містять інформації щодо настанов лікаря обов`язкового огляду лікарів дитини щомісячно, оскільки такі огляди здійснювалися періодично за призначенням лікаря. Крім того, ці документи також не містять висновку про необхідність прийому дитиною призначених лікарем медичних препаратів на постійній основі та містять вказівку на строк їх прийому дитиною, тому суд вважає, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що дитина потребує таких додаткових витрат на неї щомісячно.

Більше того, судом встановлено, що наразі відповідач оспорює необхідність відвідування його сином приватних медичних установ та вважає, що належна медична допомога його сину може бути надана державними закладами на безоплатній основі, дане твердження відповідача жодним чином позивачем під час судового розгляду спростовано не було, жодних доказів на необхідність дитині відвідування саме приватних медичних закладів суду не надано.

Крім того, враховуючи, що надана у розпорядження суду медична документація містять рекомендаційний характер, яка не свідчить про те, що дитина в подальшому постійно буде потребувати перебування у колективі з невеликою кількістю дітей, з огляду на існування на теперішній момент заперечень відповідача, щодо навчання сина у приватних начальних закладах суд вважає, що позивачем не доведено необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину понесених у майбутньому щомісячно.

Отже, сума додаткових витрат, які позивач просить стягувати щомісяця з відповідача, ґрунтується на припущенні і наразі не підтверджується відповідними документами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у розмірі 7 500 грн щомісячно, не підлягають задоволенню.

При цьому, під час ухвалення судового рішення судом враховано надані до суду відомості щодо доходів позивача та відповідача, а також розмір аліментів, який відраховується з доходів відповідача щомісячно.

Крім того, в даному випадку суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона в майбутньому не позбавлена права звернутися до суду про стягнення з відповідача додаткових витрат фактично понесених, документально підтверджених нею на утримання їх спільної дитини.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача слід стягнути 1 073,60 гривень судового збору на користь держави.

Крім того, у позовній заяві позивачем була заявлена позовна вимога про стягнення на її користь з відповідача понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу та здійснено попередній розрахунок судових витрат, яка на етапі подання до суду позову складала 8 000,00 грн, що пов`язані з підготовкою та подачею до суду позовної заяви.

Однак, 13.10.2023 року, до постановлення рішення у справі, від представника позивача надійшло клопотання, за вх. № 48427, про приєднання до матеріалів справи доказів понесення судових витрат позивачем на професійну правничу допомогу. Згідно з яким, представник позивача просила долучити до матеріалів справи докази понесених позивачем під час судового розгляду справи судових витрат та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 39 500 грн, яка включає в себе: 1) 8 000,00 грн, складення позовної заяви; 2) 4 000,00 грн вивчення нових доказів та здійснення розрахунку додаткових витрат; 3) 1 500,00 грн, клопотання про приєднання доказів; 4) 5 500,00 грн, відповідь на відзив; 5) 5 500,00 грн, підготовка, виїзд та участь у судовому засіданні 26.05.2023 року; 5) 7 000,00 грн, підготовка, виїзд та участь у судовому засіданні 06.07.2023 року; 6) 5 500,00 грн, судове засідання 27.09.2023 року; 7) 2 500,00 грн, підготовка клопотання про приєднання доказів витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження цих витрат представником надано до суду: копію рахунку № 112 від 23.08.2022 року; копію рахунку на оплату № 32 від 22.02.2023 року; копію платіжної інструкції 0.0.6.1 від 29.03.2023 року; копія рахунку на оплату №103 від 05.05.2023 року; копію платіжної інструкції 0.0..1 від 30.05.2023 року; копію рахунку на оплату № 121 від 26.05.2023 року; копію платіжної інструкції 0.0..1 від 30.05.2023 року; копію платіжної інструкції 0.0.6.1 від 30.05.2023 року; копію рахунку на оплату № 162 від 06.07.2023 року; копію платіжної інструкції 0.0..1 від 07.08.2023 року;копію рахунку на оплату № 242 від 27.09.2023 року;копію квитанції до платіжної інструкції 0.0..1 від 30.09.2023 року;

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Мітракс» було укладено Договір про надання правничої допомоги від 16 грудня 2022 року.

На підтвердження понесених позивачем витрат за отримані юридичні послуги (позов про стягнення аліментів і додаткових витрат), до матеріалів справи долученокопію рахунку на оплату юридичних послуг №195 від 19 грудня 2022 року, копію квитанції про оплату юридичних послуг 0.0..1 від 29.12.2022 року; копію рахунку №112 від 23 серпня 2022 року; опію рахунку на оплату №32 від 22 лютого 2023 року; копію платіжної інструкції 0.0..1 від 29.03.2023 року; копію рахунку на оплату №103 від 05 травня 2023 року; копію платіжної інструкції 0.0..1 від 30.05.2023 року; копію рахунку на оплату №121 від 26 травня 2023 року; копію платіжної інструкції 0.0..1 від 30.05.2023 року; копію платіжної інструкції 0.0..1 від 30.05.2023 року; копію рахунку на оплату №162 від 06 липня 2023 року; копію платіжної інструкції 0.0..1 від 07.08.2023 року; копію рахунку на оплату №242 від 27 вересня 2023 року; копію квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від 30.09.2023 року;копію акту №1 прийому-передачі наданих послуг від 30 грудня 2022 року; копію акту №2 прийому-передачі наданих послуг від 30 березня 2023 року; копію акту №3 прийому-передачі наданих послуг від 31 травня 2023 року; копію акту №4 прийому-передачі наданих послуг від 30 червня 2023 року; копію акту №5 прийому-передачі наданих послуг від 30 серпня 2023 року; копію акту №6 прийому-передачі наданих послуг від 29 вересня 2023 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги норму ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що суду надані належні докази понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, однак з урахуванням того що позов задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу сумі 4 000 грн.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 11, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 180, 185, Сімейного Кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 25 175 (двадцять п`ять тисяч сто сімдесят п`ять)грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у сумі 4 000, 00 (чотири тисячі) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Андрій ВОЛЧКО