Провадження № 22-ц/801/821/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 рокуСправа № 127/33744/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача начальник Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Волошина С. В. в м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,

в с т а н о в и в :

В жовті 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: начальника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області Жебелева І. І. про зобов`язання вчинити дії, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі ЄСВ) в порядку, визначеному ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 08 листопада 2021 року до 31 липня 2023 року включно із 867 323,52 грн нарахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який був стягнутий на користь ОСОБА_1 . постановою Вінницького апеляційного суду від 01.08.2023 у справі №127/33297/21.

Позов мотивовано тим, що 14.09.2023 на його користь з відповідача стягнуто кошти на виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 01.08.2023, в зв`язку з чим виконавче провадження закінчено. Згідно довідки про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України, за період з 08 листопада 2021 року до 31 липня 2023 року включно (за який стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу) не відображені відомості ні про нараховану позивачу заробітну плату, ні про перерахований ЄСВ. Згідно довідки форми ОК-5 від 30.10.2023 і довідки форми ОК-7 від 30.10.2023 за період з 08 листопада 2021 року до 31 липня 2023 року включно відповідачем не нарахований та не сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 06 лютого 2024 року позов задоволено: зобов`язано Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у визначеному законом порядку із нарахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 867 323, 52 грн за період з 08 листопада 2021 року до 31 липня 2023 року включно, що стягнутий постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №127/33297/21 на користь ОСОБА_1 ; стягнуто з відповідача на користь позивача 1 073, 60 грн сплаченого ним судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не здійснив нарахування зі стягнутої постановою Вінницького апеляційного суду від 01.08.2023 у справі № 127/33297/21 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 867 323,52 грн. єдиного соціального внеску, не включив його до фонду оплати праці та не сплатив відповідні внески до бюджету, тому в індивідуальних відомостях про позивача, як застраховану особу, не відображено страхового періоду та сплату єдиного соціального внеску за період з 08 листопада 2021 року до 31 липня 2023 року включно, що зумовило зменшення страхового стажу позивача на відповідний період. Оскільки виплати є обов`язковими для підприємства і перераховуються при кожній виплаті заробітної плати (середнього заробітку) на кожного застрахованого працівника, та у кожному разі відносяться на витрати підприємства, суд дійшов висновку про задоволення позову.

05 березня 2024 року, не погодившись із вказаним рішенням, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суми заробітної плати, стягнуті ДВС на користь ОСОБА_1 , не є базою для нарахування ЄСВ. Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що на виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 01.08.2023 було стягнуто кошти, які складаються з компенсації за вимушений прогул, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, тобто ОСОБА_1 отримав більшу суму середнього заробітку, ніж йому присуджено, без відрахувань податків (що мала зробити виконавча служба), тобто він отримав не присуджені 867 323,52 грн (згідно з постановою ВАС від 01.08.2023 року), а 954 355,87 грн (згідно виконавчого листа №127/33297/21 від 09.08.2023).

13.03.2024 року ОСОБА_1 в електронній формі подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач не вніс відомості про позивача як застраховану особу, період стягнення заробітку за час вимушеного прогулу не відображається як страховий та за цей період не сплачено єдиний соціальний внесок, що зумовило зменшення його страхового стажу. Наголошує про обов`язок відповідача здійснити нарахування та сплату ЄСВ до бюджету. Звертає увагу, що відповідач у апеляційній скарзі не спростовує жодних висновків ухваленого рішення суду першої інстанції, а його твердження щодо неправильного виконання судового рішення органами виконавчої служби є надуманими.

26 березня 2024 року на адресу апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Куций Р. А. подав заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу, посилаючись на договір про надання правової допомоги від 29.10.2023 року, акт про надані послуги від 18.03.2024 року, що містить детальний опис робіт та розмір понесених витрат у сумі 3 633 грн, який підтверджує квитанцією касового ордеру від 18.03.2024 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області Марковська І. С. підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, просила її задовольнити. Педставник ОСОБА_1 адвокат Куций Р. А. підтримав викладене у відзиві, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача начальник Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області Жебелев І. І. в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду повідомлена належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

-01.08.2023 постановою Вінницького апеляційного суду від 01.08.20223 року у справі №127/33297/21 позов ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору начальник Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області ОСОБА_2 , задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Вінницькій області - заступника начальника з будівництва доріг ОСОБА_2 від 05 листопада 2021 року № 135-к про звільнення ОСОБА_1 , провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності з займаної посади 05 листопада 2021 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності Служби автомобільних доріг у Вінницькій області, стягнуто з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 08 листопада 2021 року по день ухваленого судового рішення, у розмірі 867 323,52 грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Допущено до негайного виконання рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі позивача. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача ( а. с. 5-10);

-17.01.2024 року постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду згадану вище постанову залишено без змін. ( а. с. 111-122);

-03.08.2023 року ухвалою Вінницького апеляційного суду у справі №127/33297/21, виправлено описку у постанові Вінницького апеляційного суду від 01.08.2023, а саме: на аркуші 2 в абзаці 2, на аркуші 3 в абзаці 1 описової частини, на аркуші 9 в абзаці 9 мотивувальної частини та в абзаці 5 резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року замість слів «Служба автомобільних доріг у Вінницькій області» ухвалено вважати вірним «Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області», у відповідних відмінках ( а. с. 11-12);

-09.08.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист по справі № 127/33297/21 (а.с.13);

-14.09.2023 року на банківський рахунок ОСОБА_1 перераховано 867 323,52 грн за постановою Вінницького апеляційного суду від 01.08.2023 року та виконавчим листом № 127/33297/21 від 09.08.2023 року, що підтверджується квитанцією АТ «Державний ощадний банк України» №603 від 14.09.2023 (а. с. 14);

-18.09.2023 року закінчено виконавче провадження №72497751 з примусового виконання виконавчого листа № 127/33297/21, виданого 09 серпня 2023 року про стягнення з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 867 323,52 грн середнього заробітку, що встановлено з постанови ВП № 72497751 ( а. с. 15);

-за період з 08.11.2021 по 31.07.2023 включно Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, не нараховано та не сплачено єдиний соціальний внесок, відповідно не відображаються індивідуальні відомостей щодо позивача, як застрахованої особи, що підтверджується довідкою форми ОК-5 від 30.10.2023 року та довідкою форми ОК-7 від 30.10.2023 року (а. с. 17-20).

У справі, що розглядається, між сторонами виник спір з приводу обов`язку роботодавця нарахувати та сплатити Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до пункту першого статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи; - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

В статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. До страхових внесків віднесені, зокрема, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У пункті 1 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464-VI«Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Як передбачено у пунктах 1, 2, 4 і 10 частини 2 статті 6 Закону України № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний:

1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску;

2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

4) подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей;

Відповідно до частини 2 ст. 7 Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно- правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті (до яких в тому числі відноситься заробітна плата та середня заробітна плата за вимушений прогул згідно з рішенням суду), не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло в працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах (Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19).

В справі що розглядається постановою Вінницького апеляційного суду від 01.08.2023 року у справі №127/33297/21 було визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 , провідного уповноваженого з антикорупційної діяльності з займаної посади 05 листопада 2021 року, поновлено на роботі та стягнуто з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 08 листопада 2021 року по день ухваленого судового рішення, у розмірі 867 323,52 грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач добровільно не виконав свій обов`язок з виконання судового рішення від 01.08.2023 року у справі №127/33297/21 про стягнення середнього, та вимогу державного виконавця у ВП № 72497751 про сплату суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 867 323,52 грн, а тому з рахунку відповідача були примусово стягнуті ці кошти.

Позивач надав суду довідки про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України (довідки форми ОК-5 та форми ОК-7), з яких встановлено, що в період 08.11.2021 по 31.07.2023 не відображені відомості ні про нараховану заробітну платупозивача, як застрахованої особи (а.с.17-20).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач як роботодавець позивача не виконав свій обов`язок по нарахуванню та сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування у визначеному законом порядку із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який стягнутий з відповідача постановою вінницького апеляційного суду від 01.08.2023 року у справі № 127/33297/21.

Доводи апеляційної скарги про те. Що державний виконавець неправильно списав усю суму за судовим рішенням, без вирахування податків та обов`язкових платежів, є правовідносинами між відповідачем та державним виконавцем та жодним чином не звільняють його від виконання законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця сплатити ЄСВ за свого працівника.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з діями виконавця під час виконання рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених в даній справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін можливе, якщо суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, то судові витрати відповідача у виді судового збору слід залишити за ним.

Позивач ОСОБА_1 в ході апеляційного розгляду поніс витрати на правничу допомогу, у своїй заяві, поданій 26.03.2024 року просив стягнути понесені ним витрати з відповідача по справі (а. с. 186-187), на підтвердження витрат подав: Угоду з адвокатом на правничу допомогу від 29.10.2023 року (а. с. 188), Акт про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката по справі № 127/33744/23 (провадження № 22-ц/801/821/2024) від 18.03.2024 року з детальним описом робіт (наданих послуг) (а.с. 189), квитанцію до прибуткового касового ордера № 19 від 18.03.2024 в розмірі 3 633, 60 грн (а. с. 190).

Як вбачається зі змісту стате1 137, 141 ЦПК України, процесуальним законодавством передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Виходячи з принципу змагальності (п.4 ч.2 ст. 2, ст. 12ЦПКУ), який знайшов своє відображення у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Від відповідача заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Відтак апеляційний суд, з огляду на умови угоди про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3 633,60 грн є реальними, підтверджені належними доказами, тому ці витрати слід стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за нею.

Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок понесених ним судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області , адреса: вул. А. Листопада, буд. 2А, м. Вінниця, п. і. 21036.

Третя особа. Яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Начальник Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст постанови складено 28 березня 2024 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук