ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/486/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/15148/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Муж Валерій Вікторович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року (ухвалене суддею Марциновською І.В., повний текст рішення складено 07 березня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 03 квітня 2023 року на автомобільній дорозі М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварене на 156 км. відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів марки Fiat моделі Dodlo, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Lexus моделі RX 350, держаний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2023 року в справі №607/6287/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Зазначав, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю страховій компанії Альфа-Гарант (далі - ТДВ СК Альфа-Гарант) згідно з полісом №208831228, яким передбачено відшкодування страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000 грн.

Вказував, що після огляду автомобіля представником ТДВ СК Альфа-Гарант визнано даний випадок страховим та 27 червня 2023 року на його рахунок, як власника пошкодженого автомобіля, який звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, було перераховано кошти в розмірі 130 000 грн., яких недостатньо для відновлення автомобіля.

Свої доводи обґрунтовував тим, що згідно висновку експерта-товарознавця від 24.04.2023 року, який був зроблений на його замовлення, ринкова вартість його автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди становила 537558,42 грн., після дорожньо-транспортної пригоди становить 179562,04 грн.

Вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 944760,34 грн.

Посилаючись на те, що ремонт пошкодженого транспортного засобу є економічно необґрунтованим, оскільки витрати на його відновлення перевищують вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути в його користь непокриту страховим полісом суму відшкодування матеріального збитку в розмірі 227 996, 38 грн. (537 558, 42 грн. (вартість автомобіля до ДТП) - 179562, 04 грн. (вартість автомобіля після ДТП) - 130 000 грн. (виплати страхової компанії)).

Також зазначав, що у результаті проведення експертного товарознавчого дослідження для отримання звіту про оцінку збитку власнику транспортного засобу виникла підстава для стягнення з ОСОБА_1 в його користь вартість проведеної експертизи у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 повністю задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , компенсацію за завдану матеріальну шкоду у розмірі 227 996, 38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судові витрати у виді судового збору у сумі 2329,97 грн. та витрат на проведення автотоварознавчого експертного дослідження у сумі 5 000 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції взяв до уваги, як доказ висновок експерта, проте не врахував, що у висновку експерта не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Зазначає, що згідно наданого позивачем висновку експерта розмір шкоди та ринкової вартості автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди є надмірно завищені.

Згідно з консультації № 54-D/13/98 про вартість матеріального збитку завданого автомобілем відповідача виданого страховою компанією вбачається, що ринкова вартість транспортного засобу (далі - ТЗ) до пошкодження 504 406, 66 грн., вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням фізичного зносу: 235 520, 89 грн., середня ринкова вартість ТЗ: 511 960, 4 грн.

Згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів ринкова вартість ТЗ в пошкодженому стані становить 302 037, 53 грн. (511 960, 40 грн. - 235 520, 89 грн) Розмір матеріального збитку з урахуванням вартості ТЗ до та після пошкодження: 202 369, 13 грн. (504 406, 66 грн. - 302 037, 53 грн.).

Таким чином, матеріальний збиток з урахуванням сплати страхового відшкодування не може перевищувати 72 369, 13 грн. (202 369, 13 грн. - 130 000 грн.).

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що відповідач безпідставно піддає сумнівам висновок №9550 від 24 квітня 2024 року.

Наголошує, що даний висновок не є судовою експертизою, а також, що відсутність запису і підпису експерта щодо попередження (обізнаності) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку не є підставою для сумнівів у правильності визначеної вартості пошкодженого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03 квітня 2023 року о 12 год. 55 хв. на 156 км автомобільної дороги М-30 «Стрий Умань Дніпро Ізварине» водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Fiat» моделі «Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був достатньо уважним, перед початком виконання маневру розвороту не переконався в безпечності маневру, не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, не надав перевагу автомобілю марки «Lexus» моделі «RX 350», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до зіткнення транспортних засобів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 (б), 10.4 Правил дорожнього руху.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2023 року в справі № 607/6287/23, що набрало законної сили 01 травня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнано винуватим (а.с.13-14)

Накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 536, 80 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки «Lexus» моделі «RX 350», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 15).

17 квітня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 із заявою про проведення дослідження ТЗ з наступних питань:

- Яка вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля Lexus RX 350, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , пошкодженого у наслідок від ДТП?

- Яка ринкова вартість автомобіля Lexus RX 350, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , в пошкодженому стані?

Відповідно до вищенаведених питань було надано висновок №9550 від 24 квітня 2024 року експерта - автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ. У даному висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Зокрема, встановлено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає: 944 760, 34 грн..

Ринкова вартість автомобіля Lexus RX 350, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 до дорожньо-транспортної пригоди становить 537558,42 грн., в пошкодженому стані становить 179 562, 04 грн. (а.с.18-54).

Вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Lexus RX 350, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 537 558, 42 грн.

18 квітня 2023 року ТДВ СК Альфа-Гарант на підставі Протоколу огляду пошкодженого автомобіля був складений розрахунок № 54-D/13/98.

Згідно даного розрахунку про вартість матеріального збитку завданого транспортного засобу Lexus RX 350 (державний номер НОМЕР_2 ) стало відомо, що вартість відновлювального ремонту ТЗ: 637 532, 83 грн. Ринкова вартість ТЗ до моменту пошкодження 504 406, 66 грн. Коефіцієнт фізичного зносу даного ТЗ: 0.7. Вартість відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням фізичного зносу 235 520, 89 грн.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит представника відповідача ТДВ СК Альфа-Гарант, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №208831228 від 21 травня 2020 року передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 260 000 грн. та за шкоду заподіяну майну потерпілих в розмірі 130 000 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lexus RX 350, державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно з розрахунком № 54-D/13/98 перевищує ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну. ТДВ СК Альфа-Гарант здійснило виплату страхового відшкодування на реквізити вказані в заяві позивача, відповідно Страхового акту №ЦВ/23/1671 в розмірі 130 000 грн.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння майнової шкоди ОСОБА_2 внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 , у зв`язку з чим прийшов до переконання про необхідність стягнення з відповідача, з урахуванням принципу диспозитивності та меж пред`явлених вимог, на користь позивача різниці між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням в сумі 227 996, 38 грн..

Колегія суддів погоджується із сумою стягнутого відшкодування за заявленими позовними вимогами, однак не повністю погоджується із висновками суду першої інстанції за обставинами справи.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2023 року у справі №359/8500/19, згідно якої після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 зазначено, що «відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. "

Подібні за змістом висновки сформовані також у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі №344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17, від 19 лютого 2022 року в справі №709/370/20.

Враховуючи вищенаведене, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

З висновку авто товарознавця та з інформації ТДВ СК Альфа-Гарант (консультаційний висновок № 54-D/13/98) вбачається, що розмір виплаченого позивачу страхового відшкодування - 130000 грн. є меншим за розмір заподіяної йому за наслідками ДТП шкоди.

Таким чином, з відповідача, як винного водія, підлягає стягненню розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, в розмірі, який становить різницю між фактичним розміром збитку та отриманим страховим відшкодуванням в сумі 227996,38 грн..

При визначенні розміру шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП та прийнятті, як доказу, висновку експерта №9550 від 24 квітня 2023 року, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так скаржник в апеляційній скарзі стверджував про неналежність висновку експерта, як доказу, в розумінні статті 102 ЦПК України.

Колегія суддів частково погоджується з такими доводами апеляційної скарги, оскільки у випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, в ньому має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У даній справі висновок експерта зазначеним вимогам не відповідає.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти до уваги поданий позивачем доказ у вигляді Висновку експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №9550 від 24 квітня 2023 року, як письмовий доказ, який містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, відповідно до статті 95 ЦПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що представником скаржника - адвокатом Мужом В.В. не заявлялось клопотання про проведення судової експертизи під час розгляду справи у суді першої інстанції, на спростування поданого позивачем письмового доказу.

Згідно цього письмового доказу ринкова вартість автомобіля марки Lexus моделі RX 350, держаний номерний знак НОМЕР_2 до моменту настання дорожньо-трнспортної пригоди становила 537 558, 42 грн., ринкова вартість ТЗ в пошкодженому стані становить 179 562, 04 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача визначена у розмірі 944 760, 34 грн. (згідно розрахунку № 54-D/13/98 про вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу, який наданий ТДВ СК Альфа-Гарант, вартість відновлювального ремонту ТЗ без урахування коефіцієнту фізичного зносу, згідно ремонтної калькуляції, становить 687 532,83 грн.).

Таким чином, вартість відновлювального ремонту ТЗ позивача перевищує його ринкову вартість, що означає економічну необґрунтованість цього ремонту, а відтак наділяє таке майно статусом «фізично знищеного транспортного засобу».

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року в справі №559/1253/19.

Враховуючи вищенаведене, підлягає до відшкодування різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з урахуванням виплаченого ліміту відповідальності страховика, що становить суму 227 996,38 грн. (537 558,42 грн. - 179 562,04 грн. - 130 000 грн.).

Щодо стягнення витрат, понесених позивачем на проведення експертизи.

У відповідності до п.2 ч.3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів вважає, що дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки поданий позивачем експертний висновок, як такий, що не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, був прийнятий судом, як письмовий доказ і відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України такі понесені позивачем витрати не можуть бути віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, а саме слід відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення витрат пов`язаних із проведенням експертизи, врешті проведений судом першої інстанції розподіл судових витрат слід залишити без змін, оскільки сам результат вирішення справи залишився незмінним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. витрат на проведення автотоварознавчого експертного дослідження скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні таких вимог.

Врешті резолютивну частину рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін, змінивши мотивувальну частину судового рішення та виклавши її в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.