Справа № 396/1532/23
Провадження № 2/392/162/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Постолюк А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мала Виска Кіровоградської області цивільну справу №396/1532/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 13 років 11 місяців працював в умовах впливу шкідливих факторів на ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат», а саме: з 16.10.2003 року по 16.12.2003 року учень прохідника підземного, з 22.01.2004 року по 10.02.2004 року учень прохідника підземного, з 11.02.2004 року по 30.11.2004 року учень слюсаря чергового та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики шахти з особливо важкими та особливо шкідливими умовами праці; з 01.12.2004 року по 20.10.2017 року слюсар черговий та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики шахти з особливо важкими та особливо шкідливими умовами праці. 20.10.2017 року був звільнений із займаної посади у ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» за станом здоров`я. Зазначив, що у зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача, він отримав хронічні професійні захворювання, що підтверджується відповідними документами. На даний час його постійно турбує стійкий виражений біль у шийному та попереково крижовому відділах хребта, з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобів, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль за грудиною, головний біль, запаморочення, втома, зниження слуху. Внаслідок отриманого професійного захворювання, він змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Крім того, стан його здоров`я не дає змоги тривалий час виконувати фізичну роботу, довго сидіти в одному положенні. Вночі довгий час не спить через біль, постійно користуюся медикаментами полегшуючими страждання. Попри вік, через стан власного здоров`я не може влаштуватися на нормальну роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї. Окрім того, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Також він має неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує уваги, піклування та спільного проведення часу, але через стан свого здоров`я він позбавлений деяких можливостей, які відзначаються на його сім`ї. Тривалий процес лікування захворювання, пов`язаного з виробництвом, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані поганим самопочуттям та особливостями лікування, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах, що позбавляє його можливості жити нормальним життям. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності у відносно молодому віці, він постійно відчуваю психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища викликають переживання, страждання, стрес, депресію. Вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Глибина його душевних страждань викликана, окрім вказаного, також безвідповідальною, недобросовісною поведінкою Відповідача по відношенню до нього, оскільки він тривалий час належним чином виконував свої трудові обов`язки, забезпечуючи ціною власного здоров`я безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконувало свій обов`язок по створенню безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди його здоров`ю. Тому саме Відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка завдана втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 335000 грн.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.08.2023 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.10.2023 року прийнято до розгляду вказану справу, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У відзиві представник відповідача ДП «СхідГЗК» - адвокат Наконечна О.І. просила відмовити позивачу у задоволенні позову до ДП «Схід ГЗК» в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивач дійсно працював в одному із структурних підрозділах ДП СхідГЗК - на Смолінській шахті, в умовах дії шкідливих факторів протягом 13 років 11 місяців. Структурні підрозділи ДП «СхідГЗК», які втілюють мету підприємства, виконують також відповідні функції та завдання, найголовнішого з яких видобування та переробка уранової руди. Тому, самі по собі умови праці в структурних підрозділах з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими. Позивача було прийнято на роботу лише після позитивного висновку спеціалізованого лікувального закладу про можливість працівника працювати в відповідних шкідливих умовах за відповідною професією (посадою). За весь час роботи на підприємстві Відповідача Позивач був забезпечений санітарно-побутовим приміщенням, отримував лікувально-профілактичне харчування по раціону № 1, за роботу в шкідливих факторах отримував додаткову відпустку, відповідні доплати, крім цього, мав право на пільгову пенсію. Також, всі працівники Підприємства, в тому числі і Позивач, були забезпечені спецодягом, спецвзуттям та засобами особистого захисту згідно із нормами безкоштовної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту згідно із наказом Державного комітету України промислової безпеки,охорони праці та гірничого нагляду від21.08.2008року за № 184. Підприємством проводилась періодична атестація робочих місць за умовами праці для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення за посадами, на яких працював Позивач та він добровільно працював в умовах шкідливих виробничих факторів на підприємстві. А тому, вважає, що з боку Відповідача відсутні порушення вимог КЗпП України та ЗУ «Про охорону раці». При цьому зазначила, що Позивачу встановлено третю групу інвалідності і через встановлення 60% втрати працездатності, він не позбавлений можливості працювати, а лише зазначено умови і характер протипоказань в праці, що на думку Відповідача, саме по собі є незначним обмеженням працездатності і ніяким чином не впливає на його подальшу працю і не потягне за собою такі наслідки, як моральна шкода.

Крім того, зазначила, що на підставі заяви позивача від 07.11.2018 року про виплату йому одноразової грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди у зв`язку із профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «Схід ГЗК» та договору укладеного між позивачем і відповідачем про відшкодування моральної шкоди від 27.11.2018 року №18/234 ДП «Схід ГЗК» виплатило позивачу одноразову грошову виплату у розмірі 4025,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням, в якому також зазначено, що у майбутньому претензій до ДП «Схід ГЗК» щодо відшкодування йому моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням позивач не матиме. А тому вважає, що таким чином, позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням. Просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Представником позивача ОСОБА_3 подано відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що на момент виплати підприємством моральної шкоди позивач погодився, що його здоров`я похитнулося від тяжкої праці на підприємстві, але, при цьому, на той момент жодним документом не було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між отриманими хворобами і профмарштуром. Оскільки позивачу 11.12.2018 року вперше було визначено втрату професійної працездатності в розмірі 60% з датою чергового перегляду 01.01.2020 року та 3 групу інвалідності з 05.12.2018 року. Посилала на постанову Великої палати Верховного Суду по справі №210/3177/17 від 20.11.2019 року, в якій зазначено, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Тому, станом на 27.11.2018 року (укладено договір) з об`єктивних причин неможливо було визначити розмір заподіяної моральної шкоди позивачу у спірних правовідносинах. Також просила звернути увагу на постанову Верховного суду України від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження 61-14316св18), де зазначено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються в дохід оподаткування платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, окрім сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, заподіяних платникові податків внаслідок спричинення шкоди життю і здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Крім того, просила звернути увагу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 18.01.2022 року у справі №405/1097/21, згідно якої при встановлених у позивача 60% стійкої втрати працездатності та наявності третьої групи інвалідності , апеляційну скаргу ДП «Схід ГЗК» залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2021 року, яким стягнуто з ДП «Схід ГЗК» на користь позивача 250000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, без урахування утриманого податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів - залишено без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку із професійним захворюванням, його стан здоров`я значно погіршився і він постійно лікується. Звертався до ДП «Схід ГЗК» із заявою на підставі якої було укладено договір про відшкодування моральної шкоди, за яким він отримав 4025 грн. Просив подальший розгляд справи проводити у його відсутність з урахуванням наданих пояснень за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бузинарська Д.М. підтримала позов в повному обсязі. Просила звернути увагу на рішення Конституційного Суду від 27.01.2004 року 1/9/2004, щодо спірного договору про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначено, що право на компенсацію моральної шкоди виникає з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, а саме висновку МСЕК. Крім того, зазначила, що моральна шкода потерпілого від нещасних випадків на виробництві, професійне захворювання полягає у фізичному болю, душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом й ушкодженням здоров`я, яке йому заподіяно під час виконання ним трудових обов`язків та незалежно від ступеня втрати працездатності спричинило йому моральні страждання. Крім того, зазначила, що в позові посилалася не лише на отримання професійного захворювання, а й на ушкодження здоров`я та втрату працездатності. При винесені рішення просила врахувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 18.01.2022 року у справі №405/1097/21, досліджені докази та надані пояснення. Надалі просила проводити розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ДП «Схід ГЗК» - адвокат Наконечна О.І. просила відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог, оскільки позивачем був підписаний договір про відшкодування моральної шкоди 27.11.2018 року та відповідно до якого він отримав від ДП «Схід ГЗК» на свій картковий рахунок у якості відшкодування моральної шкоди 29.11.2018 року суму у розмірі 4025 грн. Зазначила, що позивач був ознайомлений зі змістом інформаційної довідки про умови праці. Крім того, підставами звернення позивача до підприємства для укладання договору про відшкодування моральної шкоди були такі документи, як висновок медичного інституту та акт розслідування професійного захворювання, такі ж документи додані позивачем до позову, що слугували підставою його звернення до суду про відшкодування моральної шкоди з підприємства. Просила проводити подальший розгляд справи у її відсутність та з урахуванням досліджених доказів та наданих пояснень.

Заслухавши учасників справи, зваживши доводи, викладені в позовній заяві та відзиві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд виснує таке.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (оригінал якої оглянуто в судовому засіданні) останній дійсно працював на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме: з 16.10.2003 року прийнятий на посаду учня прохідника підземного шахти з повним робочим днем у підземних умовах з присвоєнням категорії «А», як працівник з джерелом іонізуючого випромінювання; 22.01.2004 року прийнятий учнем проходчика підземного шахти з повним робочим днем у підземних умовах праці з присвоєнням категорії «А», як працівник з джерелом іонізуючого випромінювання; 11.02.2004 року переведений учнем слюсаря чергового та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики з особливо тяжкими та особливо шкідливими умовами праці; з 01.12.2004 слюсарем черговим по ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики шахти по 4 розряду, з повним робочим днем у підземних умовах праці з особливо шкідливими та особливо тяжкими умовами праці; з 01.01.2008 року переведений слюсарем черговим по ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики шахти по 5 розряду, з повним робочим днем у підземних умовах праці з особливо шкідливими та особливо тяжкими умовами праці; 20.10.2017 року звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст.40 КЗпП України (а.с.9-13).

З інформаційної довідки про умови праці працівника від 03.09.2018 року, вбачається, що відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях працівника Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» за професією слюсаря чергового з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості та небезпечності (а.с.14-17).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 11.10.2018 року № 1455 у ОСОБА_1 встановлено наступний діагноз: (захворювання професійні 11.10.2018 року) радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків L1- L3 і L4- L5, гриж Шморля тіл L1-L2-L3, S1, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), гіпортрофією м`язів плечового поясу. Суп. Д.з: Виразкова хвороба ДПК, ремісія. СКХ: хр. пієлонефрит, ремісія. хр. Ниркова недостатність 0 ст. (а.с.20-21).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.11.2018 року, комісією Управління Держпраці у Кіровоградській області встановлені причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме тривалий термін праці з важкими умовами праці обумовленими технологічним процесом та виникнення професійного захворювання: робоча поза не зручна та фіксована від 29.4 до 36,8 при нормі до 25; нахили корпусу (вимушені, більше 30) кількість за зміну до 174 при нормі до 100. З метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) пропонується: провести позаплановий інструктаж з працівниками дільниці про дотримання виконання законодавчих актів з охорони праці та санітарних норм; посилити контроль за використанням працівниками засобів індивідуального захисту виконання вимог санітарних правил на протязі зміни; групі охорони праці провести перевірку забезпечення та використання працівниками дільниці засобів індивідуального захисту (а.с.18-19).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №12687, виданої Кіровоградською обласною лікарнею від 06.07.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 26.07.2018 по 06.08.2018 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом хронічна шийна та поперекова радикулопія часто рецидивуючий перебіг на фоні розповсюдженого остеохондрозу хребта, з переважним ураженням шийного та поперекового відділу хребта, стадія загострення, больовий синдром з м`язово топічними та стато - динамічними порушеннями. Периферичний ангіодистонічний синдром верхніх кінцівок (а.с.30).

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011895 від 11.12.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 11.12.2018 року, вперше встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. ОСОБА_1 має потребу у медичній та соціальній допомозі, а саме потребує медикаментозного лікування, лікування в лпз, санаторно-курортне лікування за термінами, МРТ шийного, поперекового крижового відділів хребта, артезна попереково крижовий відділ хребта (а.с.22).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №173160 від 11.12.2018 року ОСОБА_1 05.12.2018 року встановлено третю групу інвалідності, на строк до 01.01.2020 року, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці (а.с.22).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №805 наданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 03.09.2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 03.09.2019 року по 12.09.2019 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): радикулопатія попереково крижова та шийна з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні грижі L5-S1, стійкий больовий та м`язево- тонічний синдром (а.с.29).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №012341 від 10.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , повторно проведено огляд і встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування, лікування в ЛПЗ, санаторно-курортне лікування 1 раз на 3 роки (а.с.23).

З акта МСЕК серії 12 ААБ №565858 від 10.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.01.2022 року, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в умовах вібрації, шуму, пилу (а.с.24).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №318 наданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 28.07.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 28.07.2020 року по 07.08.2020 року проходив лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків L1- L3 і L4- L5, гриж Шморля тіл L1-L2-L3, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), гіпортрофією м`язів плечового поясу. Захворювання професійне з 2018 року (а.с.28).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого ДСП №3 КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 12.08.2021 року, ОСОБА_1 з 12.08.2021 року по 18.08.2021 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків L1- L3 і L4- L5, гриж Шморля тіл L1-L2-L3, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), гіпортрофією м`язів плечового поясу. Захворювання професійне з 2018 року (а.с.27).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №085245 від 07.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 07.12.2021 року, безтерміново встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням, крім того, ОСОБА_1 потребує амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі, санаторно-курортне лікування 1 раз на 3 роки (а.с.25).

Згідно акта МСЕК серії 12 ААБ №575857 від 07.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 безтерміново встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в умовах вібрації, шуму, пилу (а.с.26).

Крім того, судом досліджено виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ДСП №3 виданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 19.12.2023 року відповідно до якої ОСОБА_1 , має діагноз: сечокам`яної хвороби, обструктивне захворювання пієлонефрит 1 ст. нестійкої ремісії, копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Смолінською селищною радою Маловисківського району, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , 10.01.2012 (а.с.31, 93).

Із заяви ОСОБА_1 від 07.11.2018 року вбачається, що останній згідно медичного висновку лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність виявленого професійного характеру захворювання ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» виданого на підставі протоколу ЛЕК від 11.10.2018 року №1455, просив розглянути можливість виплати йому одноразової грошової виплати, як відшкодування моральної шкоди за отриманні професійні захворювання, яку він оцінює у п`ять тисяч гривень (а.с.58).

З договору про відшкодування моральної шкоди від 27.11.2018 року укладений між ДП «Східний гіричо збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 , наданого представником відповідача до відзиву вбачається, що за заявою ОСОБА_1 та згідно медичного висновку лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність виявленого професійного характеру захворювання ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» виданого на підставі протоколу ЛЕК від 11.10.2018 року №1455, сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує ОСОБА_1 кошти в сумі п`ять тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання, встановлення в подальшому стійкої втрати працездатності та групи інвалідності. ОСОБА_1 відмовляється від будь яких намірів стягнення на його користь інших сум як відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, а також можливо встановлених профзахворювань у майбутньому, пов`язаних із роботою на ДП «Схід ГЗК» (а.с.59-60).

З платіжного доручення №2525 від 29.11.2018 року наданого представником відповідача до відзиву вбачається, що Смолінська шахта ДП «Схід ГЗК» перерахувала кошти (відшкодування моральної шкоди, без ПДВ) ОСОБА_1 у розмірі 4025 грн (а.с.61).

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.11.2018 року комісією Управління Держпраці у Кіровоградській області встановлені наступні причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК»: тривалий термін роботи з важкими умовами праці обумовленими технологічним процесом, а саме робоча поза не зручна та фіксована від 29.4 до 36,8 при нормі до 25; нахили корпусу (вимушені, більше 30) кількість за зміну до 174 при нормі до 100 (а.с.18-19).

Отже, роботодавець ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» під час роботи позивача допустив важкі умови праці обумовлені технологічним процесом, що є порушенням ст.153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та призвело до виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 й втрати професійної працездатності, безстрокового призначення останньому третьої групи інвалідності.

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та Інформаційна довідка про умови свідчать про невідповідність умов праці ОСОБА_1 встановленим державним стандартам. Така невідповідність частково визнається і представником відповідача, який зазначив, що самі по собі умови праці в структурних підрозділах з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 13 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико-соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

З огляду на вищезазначені норми Законів, суд вважає, що під час судового розгляду позивачем доведено спричинену йому моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що посилання позивача щодо спричинення йому моральної шкоди саме власником підприємства є обґрунтованими, а надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 й отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. До того ж позивач зазнає фізичного білю, що призвело до страждання у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, суд враховує ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва.

Окрім того, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи вищевикладене, суд при визначені розміру моральної шкоди виходить з такого, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємності два поняття. Якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Разом з тим, суд враховує стаж роботи позивача на підприємстві Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК», що становить 13 років 11 місяців важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, в яких тривалий час працював позивач, крім того, суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, а саме, позивач зазнає постійного болю, у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, а лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, суд уважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 200000 грн, що на переконання суду буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. А тому, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо доводів відповідача, про те, що позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, суд зазначає наступне.

Відповідно до правового висновку, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Водночас, зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки (пункти 35, 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17). У вказаній справі момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду чи за рахунок роботодавця).

Крім того, вищевказана правова позиція знайшла своє відображення у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15 в якій зазначено, що право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування завданої неналежними умовами праці, що спричинила стійку втрату професійної працездатності позивача у розмірі 60 % та встановлення йому ІІІ групи інвалідності, виникло з 11.12.2018 року. У той час як договір про відшкодування моральної шкоди укладено 27.11.2018 року.

Наявність професійних захворювань, причини їхнього виникнення, а також ступінь втрати працездатності позивача підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою МСЕК від 11.12.2018 року серії 12 ААА № 011895 та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженим 07.11.2018 року Управлінням Держпраці у Кіровоградській області, згідно з яким професійні захворювання у позивача виявлено з 11.10.2018 року.

При цьому згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року №420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого.

Повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд не бере до уваги посилання відповідача на укладений між сторонами договір про відшкодування моральної шкоди від 27.11.2018 року, оскільки його було укладено до встановлення у позивача стійкої втрати працездатності вперше на рівні 60% з 05.12.2018 року.

Так, медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпаталогічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 11.10.2018 року № 1455 про який мова йде у договорі про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 було встановлено професійний характер захворювання, втрати працездатності даним висновком встановлено не було. Ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 встановлено Обласним МСЕК лише 11.12.2018 року, тобто вже після укладення договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 200000 грн, а тому, з відповідача на користь держави слід стягнути 2000 грн судового збору.

Відповідно до положень Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020).

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а тому стягнення моральної шкоди на користь позивача проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

На підставі ст.13 Закону України «Про охорону праці», ст. ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 23, 1167, 11 68 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Державне підприємство «Східний гірничо - збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: вул. Горького, 2, м. Жовті Води, Дніпропетровської області, 52210.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова