Справа № 453/499/24
№ провадження 2-з/453/18/24
У Х В А Л А

28 березня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Курницької В.Я., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 - про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Наталії Миколаївни, приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед Іванни Володимирівни, про визнання довіреності та договору дарування недійсними, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 - 26 березня 2024 року звернулась до Сколівського районного суду Львівської області з позовом до відповідачів: 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Наталії Миколаївни, приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед Іванни Володимирівни, про визнання довіреності та договору дарування недійсними.

Одночасно з позовною заявою, позивачем - ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову по цивільній справі, в якій позивач просить забезпечити вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245, заборонивши її відчуження та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії на квартиру.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що, на переконання позивача, невжиття такого заходу забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, а застосування забезпечення позову у такий спосіб не завдасть шкоди сторонам, оскільки майно залишиться у володінні та користуванні власника майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Встановлено, що предметом позову є визнання недійсними:

-довіреності № 934 від 18 травня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Наталією Миколаївною, якою ОСОБА_1 повноважила ОСОБА_2 на вчинення дій;

-договору дарування № 3208 від 03 вересня 2021 року, яким ОСОБА_1 подаровано частки на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 .

Вирішуючи подану заяву, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що об`єктом захисту цивільних прав є право власності ОСОБА_1 на частки квартири АДРЕСА_1 .

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, беручи до уваги предмет позову, а також ту обставину, що відчуження відповідачем квартири АДРЕСА_1 , фактично унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд вважає, що є необхідність вжиття заходів до забезпечення позову.

В той же час, щодо необхідного, достатнього та співмірного способу забезпечення позову, суд зазначає таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 19 лютого 2021 року у справі № справа N 643/12369/19.

При цьому, накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії є пізними способами забезпечення позову, передбаченими, відповідно, п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Більше того, прохальна частина заяви фактично містить вимоги: як щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245, заборонивши її відчуження, так і щодо заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії на квартиру. Тобто, суд констатує, що незважаючи на те, що способом забезпечення позову заявник визначає накладення арешту на майно, фактично вимоги заявника зводяться до заборони відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки співмірними заявленим позовним вимогам способами (видам) забезпечення позову може бути визнано лише заборону відчуження об`єкту нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним, а також заборона вчинення будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 - про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 та усім іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 245,.

В решті в задоволенні заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.Я.Курницька