ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Лариси Миколаївни на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що в період з 06.07.2013 по 07.03.2017 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 . Від даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 , який постійно мешкає разом з нею з самого народження.

Відповідач майже з самого народження сина не цікавиться життям його життям, не піклується про нього, свідомо не бере участі у його вихованні, не виявляє турботу про сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчанням, не готує сина до самостійного життя, та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання Артемом освіти. При цьому ніяких перешкод для виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків не має.

Крім того зазначила, що ОСОБА_3 зловживає наркотичними засобами та неодноразово проходив відповідне лікування; ОСОБА_3 неодноразово судимий. На час подання позову ОСОБА_1 у місцях позбавлення волі не перебуває, але продовжує ігнорувати існування сина.

Також зазначила, що у 2021 році ОСОБА_1 залишив територію України, а у 2019 році зловживав своїми батьківськими правами та не надав згоду на виїзд дитини на відпочинок за кордон, у зв`язку з чим вона була вимушена звертатися з відповідним позовом до суду, який рішенням від 11.12.2019 надав дозвіл на виїзд дитині за межі України без згоди та супроводу батька.

ОСОБА_4 навчається у загальноосвітній школі, але відповідач жодного разу у школі не був, шкільним життям сина не цікавився. При цьому ОСОБА_4 знаходиться на її повному утриманні. Сина вона виховує самостійно.

Зазначила, що має постійну роботу, стабільний дохід, має на праві власності квартиру, тобто має змогу забезпечувати та піклуватися про духовний та фізичний розвиток сина, його навчання.

Щодо виконання відповідачем своїх аліментних зобов`язань зазначила, що судовим наказом Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.11.2019 з ОСОБА_1 стягнуті аліменти у розмірі від заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Однак, ОСОБА_1 аліменти не сплачує і за період з 13.11.2019 по 01.05.2023 у нього утворилась заборгованість у розмірі 109 982,40 грн. (1266 днів прострочення).

Відтак, вважає, що відповідач протягом останніх років не цікавиться життям та розвитком своєї дитини, ніколи не виконував своїх батьківських обов`язків, хоча жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини.

Просила суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 109 982,40 грн., а також судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Дніпропетровську.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 109 982 грн. 40 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Богдан Л.М. посилаючись на те, що рішення суду незаконне, судом порушено норми матеріального права, та не враховано усталену практики Верховного Суду, просить рішення суду скасувати частково, а саме в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

В обґрунтування скарги посилається на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує свого батьківського обов`язку, який тягне за собою серйозні правові наслідки, а тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Звертає увагу на те, що з дня народження сина, та впродовж останніх трьох років у відпустці по догляду за дитиною знаходився саме відповідач. Відповідач, не міг спілкуватися із дитиною, через складнощі, що стали в його житті, та поведінка його не свідчить про те, що він не бажав, та не бажає зараз спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Між сторонами існує конфлікт, що негативно вплинув на їх взаємовідносини. Вважає, що саме позивачка навмисно приховала від відповідача існування виконавчого провадження про стягнення аліментів, відмовлялася надати реквізити банківської карти на яку він би зміг перераховувати кошти на утримання сина. ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем свого мешкання, за місцями працевлаштування.

Також, представник апелянта звертає увагу на те, що висновок опіки органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, та є недостатньо обґрунтованим, зокрема у ньому не наведено мотивів про причини усунення відповідача від утримання та виховання дитини, ставлення до дитини батьків на час складання висновку.

Звертає увагу на те, що вказаний висновок не є достатнім доказом, який без заперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Михайлова О.В., посилаючись на те, що судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини справи та ухвалене законне, обґрунтоване та таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення оскаржується лише в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , тому в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську народився ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №1415 від 17.12.2013 Індустріальним ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції.

Матір`ю дитини є громадянка України ОСОБА_2 , а батьком громадянин України ОСОБА_1 .

З копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 06.07.2013 та рішення суду про розірвання шлюбу від 07.03.2017 (справа №202/595/17) подружжя ОСОБА_5 перебувало у зареєстрованому шлюбі з 06.07.2013 по 20.03.2017.

Крім того, вказаним рішенням встановлено, та не підлягає доказуванню у відповідності до ч.2 ст.82 ЦПК України, що шлюбні відносини між Агеєвими фактично припинені з серпня 2016 року.

З копії довідки про місце проживання особи встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає з матір`ю ОСОБА_2 (позивачем).

Вказана квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та належить їм на підставі свідоцтва про право власності від 29.08.2019.

Відповідач ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом ОСББ «МИР-12» від 03.07.2023.

За даними ЄДДР ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно даних Державної податкової служби України позивач ОСОБА_2 офіційно працевлаштована та отримує стабільний дохід у виді заробітної плати за основним місцем роботи ТОВ «Новомиколаївський елеватор», де займає посаду головного бухгалтера.

Малолітній ОСОБА_7 навчається в середній школі №135 м.Дніпро з першого класу. За весь час його навчанням та вихованням займається мати. Мати приводила та забирала ОСОБА_4 зі школи, відвідувала шкільні заходи, сплачувала необхідні внески, відвідувала батьківські збори. ОСОБА_4 отримує допомогу у навчанні, у виконанні домашніх завдань від мами. Батько ОСОБА_4 жодного разу в школі не був, успіхами сина в навчанні та вихованні не цікавився, заходи, які організовувала школа, батьківські збори, не відвідував, про що зазначено в інформаційній довідці КЗО «Середня ЗОШ №135» ДМР.

Також, з матеріалів справи вбачається, що за місцем навчання ОСОБА_8 характеризується позитивно (характеристика від 25.05.2023 №246).

З показань допитаних у судовому засіданні свідків судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , після припинення стосунків з ОСОБА_1 у 2016 році, життям сина не цікавиться взагалі, не дбає про його виховання, здоров`я, навчання, розвиток моральних якостей. Також з показань свідків встановлено, що ОСОБА_4 не пам`ятає відповідача, оскільки їх спілкування припинилося коли ОСОБА_4 було приблизно 3 роки. Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що між сином та батьком фактично відсутній емоційний та психологічний зв`язок протягом восьми років.

Судом, Відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року №1200/0/15-18 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень» та п.5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень», було перевірено судові рішення щодо ОСОБА_1 , та встановлено, що судовим наказом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2019 (справа №202/7705/19) з ОСОБА_1 стягнуті на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку від 22.05.2023 №45261 Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованості по аліментам ОСОБА_1 вбачається, що станом на 01.05.2023 відповідач має заборгованість по аліментам перед ОСОБА_2 , яка складає 109 982,40 грн.

Крім того, з даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, а саме:

- 11.12.2017 Дніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст. 75 КК України, до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки;

- 21.01.2019 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.71, ч.3 ст.78 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 28.02.2019 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2, ч. 3 ст. 185, ч.1, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 29.12.2020 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 15.05.2018.

01.04.2021 ОСОБА_1 був звільнений по закінченню строку відбування покарання, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)» від 24.07.2023 №7/2-987.

Отже, після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 у серпні 2016 року ОСОБА_1 не перебував в місцях позбавлення волі до 15.05.2018, але життям сина не цікавився взагалі, хоча мав можливість відвідувати сина, виховувати його, опікуватися його здоров`ям.

Суд звернув увагу на те, що перебування відповідача у місцях позбавлення волі в період з 15.05.2018 по 01.04.2021 також не є підставою для не виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки відповідно до Кримінального виконавчого кодексу засуджені мають право на листування та побачення з рідними.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_1 , під час відбування покарання, листувався з ОСОБА_2 з приводу здоров`я, навчання, успіхів сина, тощо. Ініціював питання щодо організації побачення з сином.

24.01.2022 ОСОБА_1 перетнув державний кордон України в пункті пропуску «Рава-Руська» та до України не повернувся, що підтверджується інформацією ДПС України, яка надана на вимогу суду.

Крім того, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом 24.07.2023, а ОСОБА_1 звільнився з місць позбавлення волі 01.04.2021, тобто майже за два роки до звернення до суду, але його поведінка щодо сина після звільнення не змінилася, він життям сина не цікавився, хоча мав можливість відвідувати сина, виховувати його, опікуватися його здоров`ям, тощо.

При цьому суд зазначив, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога у зв`язку із зловживання наркотичними речовинами, а також твердження про те, що вона зверталася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька, як і твердження представника відповідача, що ОСОБА_1 має бажання виховувати сина.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України « Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 СК України.

Так, частиною 1 даної норми передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголікам або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Аналіз змісту ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як у сукупності, та й кожен окремо, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , суд прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки орган опіки та піклування взяв до уваги надані позивачем довідки, обстежив житлово-побутові умови малолітнього ОСОБА_9 , вжив заходів щодо встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. Тобто, висновок є таким, що узгоджується з встановленими судом обставинами справи, а тому дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо його малолітнього сина, і вважав, що такій захід буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Вказані вище обставини у своїй сукупності свідчать про те, що позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина відповідатиме як найкращим інтересам дитини. Сам по собі факт заперечення Агеєва ОЄ. проти позову про позбавлення його батьківських прав та подання ним апеляційної скарги не свідчить про його інтерес до дитини, який був відсутній протягом тривалого часу.

При цьому законодавець установив гарантії для осіб, позбавлених батьківських прав, у вигляді встановлення побачень з дитиною для осіб, позбавлених батьківських прав, (стаття 168 СК України) та процедури поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України).

Сімейні спори - це категорія спорів, яка потребує уважного та ретельного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та оцінки відповідних доказів на підтвердження чи спростування таких обставин. Особливо вразливими є правовідносини щодо позбавлення батьківських прав, й саме дитина та забезпечення її як найкращих інтересів має бути в центрі уваги при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, колегія суддів не знаходить підстав для того, щоб не погодитись з таким висновком, оскільки вважає його таким, що не суперечить інтересам дитини.

Закон не містить умов та не розрізняє поняття свідомого або не свідомого нехтування батьківськими обов`язками, оскільки вирішення питання про позбавлення батьківських прав здійснюється не як формальна процедура, що має суто юридичні наслідки, а як така, що здійснюється в найкращих інтересах дитини для забезпечення умов для гармонічного її розвитку.

Крім того, змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, оскільки відсутнє його волевиявлення та бажання на участь у житті сина, а тому наявні підстави для вжиття судом крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у ній, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Лариси Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: