Справа № 177/1752/18
Провадження № 2/177/587/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду 13.09.2018 із позовом до ОСОБА_1 , уточнивши який, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором банківського обслуговування № б/н від 05.09.2013 у розмірі 116619,07 грн, із яких 19500 грн заборгованість за кредитом, 43776,32 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 7763,00 грн заборгованість по комісії за користування кредитом та 45579,75 грн заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 05.09.2013 фізична особа -підприємець ОСОБА_1 підписала заяву про відкриття поточного рахунку, у зв`язку з чим між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке перейменоване на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договорів банківського обслуговування № б/н від 05.09.2013, умови якого сторони зобов`язалися виконувати. ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Зобов`язання за договором банк виконав в повному обсязі, надав ФОП ОСОБА_1 кредит в розмірі 19500,00 грн, яка у свою чергу свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим сформувала заборгованість в загальному розмірі 116619,07 грн. ОСОБА_1 12.01.2017 припинила свою господарську діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Припинення діяльності ФОП, не припиняє обов`язків ОСОБА_1 , оскільки з припиненням фізичної особи-підприємця, сама фізична особа не перестає існувати та має виконати зобов`язання, будучи зобов`язаною всім своїм майном, у зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором банківського обслуговування від 05.09.2013, станом на 02.05.2018 в загальному розмірі 116619,07 грн та судові витрати в розмірі 1762,00 грн (а.с.57-60).

Ухвалою суду від 15.03.2024 замінено боржника ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 59396631 за виконавчим листом № 177/1752/18, виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 15.03.2019, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором без номера від 05.09.2013, на її правонаступника ОСОБА_2 (а.с.118-120).

Ухвалою суду від 11.04.2024 скасовано заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа призначена до розгляду (а.с.156-157).

Через систему «Електронний суд» 07.05.2024 представником правонаступника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , адвокатом Калугіним Д.О., подано клопотання про закриття провадження в справі № 177/1752/18 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с.194-197).

Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за відсутності представника банку, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представником правонаступника відповідача ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи за його та ОСОБА_2 відсутності, наполягав на закритті провадження в справі.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв, що не суперечить закону та не порушує права і інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Як визначено ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в справі, суд повинен виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з указаним позовом у вересні 2018 року (а.с.2), АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що між ним та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н від 05.09.2013.

Згідно з матеріалів справи, ОСОБА_1 19.02.2007 була зареєстрована та взята на облік як фізична особа підприємець, а 12.01.2017 припинила підприємницьку діяльність, що підтверджується даними з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.10).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 05.06.2019 у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Отже, норми процесуальних законів наведено тут і далі у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

За приписами ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (як приклад, п. п. 5, 10, 14 цієї статті).

Отже, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Звертаючись із даним позовом, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, укладеним між банком та фізичною особою підприємцем.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі ст. 50 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ст. 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 609 ЦК України).

Проте, до підприємницької діяльності фізичних осіб, згідно зі ст. 51 ЦК України, застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За приписами ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст. ст. 51, 52, 598609 ЦК України, ст. ст. ст. 202208 ГК України, ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи підприємця не припинились, указаний спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої, в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами в справі, виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою ним статусу як ФОП не припинилися, вирішення вищевказаного спору належить до юрисдикції господарського суду, а тому, провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 255, 258-261 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернутися з даними вимогами в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: