Справа № 944/5795/21
Провадження №2/944/160/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

встановив:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача 159456,40 грн відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 жовтня 2016 року, о 20:30 год, на 25 км +340 м автодороги Львів-Краковець, поблизу селища Івано-Франкове Яворівського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Lincoln Town Саr, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , автомобіля марки Lancia Lybra SW, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 , автомобіля марки Volkswagen Caravelle, номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_5 , та автомобіля марки Skoda, номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки Skoda, номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_6 була смертельно травмована. Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2018 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України. В порушення умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застрахована не була, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній центральній базі даних МТСБУ. Представник потерпілих осіб (родичів загиблої ОСОБА_6 ) ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до наказів № 2131 від 04 березня 2019 року, № 5390 від 03 червня 2019 року, № 5391 від 03 червня 2019 року, № 5392 від 03 червня 2019 року, № 4074 від 06 квітня 2020 року, № 4075 від 06 квітня 2020 року, № 4076 від 06 квітня 2020 року та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір регламентної виплати склав 157856,40 грн., який МТСБУ виплатило потерпілим особам згідно з платіжними дорученнями № 935889 від 12 березня 2019 року, № 966206 від 04 червня 2019 року, № 966221 від 04 червня 2019 року, № 966222 від 04 червня 2019 року, № 1477337 від 07 квітня 2020 року; № 1477463 від 08 квітня 2020 року, №1477362 від 07 квітня 2020 року. Загалом позивачем були понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою, в розмірі 159456,40 грн. (17400,00 грн + 13050,00 гри + 13050,00 грн + 26100,00 грн + 29 418,80 грн + 29418,80 грн + 29418,80 грн + 1600,00 грн), де: 17400,00 грн максимальний розмір відшкодування витрат, пов`язаних з похованням; 13050,00 грн частка відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника для матері загиблої ОСОБА_8 ; 13050,00 грн частка відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника для доньки загиблої ОСОБА_9 ; 26100,00 грн частка відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника для чоловіка загиблої ОСОБА_2 (здійснює догляд за сином загиблої, який не досяг 14 років) та сина загиблої ОСОБА_10 ; по 29418,80 грн частина відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля марки «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_4 , для спадкоємців загиблої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; 1600,00 грн витрати позивача на послуги по врегулюванню у справі та визначення розміру шкоди.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

17 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування заперечення зазначив, що зі змісту позовної заяви вбачається, що правовою підставою для звернення з позовом у справі позивач зазначає про своє право регресної вимоги на підставі п. п. 38.2.1. та 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідача власників наземних транспортних засобів», яке виникло у МТСБУ у зв`язку із тим, що він не застрахував свою відповідальність у визначеному Законом порядку на момент скоєння ДТП. Однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки його цивільно-правова відповідальність, на момент скоєння ДТП була застрахована у польській страховій компанії «Уніка», що підтверджується страховим полісом № 338-А-845300 з терміном дії від 11 вересня 2016 року до 10 вересня 2017 року («Зелена карта»). Оскільки на момент ДТП, яка мала місце 20 жовтня 2016 року, його цивільно-правова відповідальність була застрахованою, то він не може нести прямої відповідальності за відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, в тому числі в порядку регресу. Вважає, що завдана шкода внаслідок ДТП підлягає до відшкодування його страховиком польською компанією «Уніка», за винятком перевищення межі (ліміту) відповідальності страхової компанії (якщо таке буде мати місце) відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України. Таким чином, позовна заява МТСБУ є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення, оскільки вона заявлена до неналежного відповідача. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач намагається реалізовувати своє право зворотної вимоги, яке виникло у нього на підставі виконання зобов`язань із відшкодування завданої шкоди внаслідок скоєння ДТП, шляхом перерахунку відповідних сум грошових коштів на банківські рахунки потерпілих. Однак, як вбачається зі змісту вироку Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2018 року він добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим що, зокрема, було враховано судом як пом`якшуюча обставина при прийнятті рішення про обрання йому міри покарання за результатами розгляду кримінального провадження. Більш того, з вказаного вироку суду вбачається, що потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили про те, що майнових претензій до винуватця ДТП, а саме до нього, не мають, тому суд закрив провадження за їхніми цивільними позовами. Відповідно, що саме відшкодовував позивач замість відповідача після завершення судового процесу за наслідками скоєння ДТП невідомо.

03 листопада 2021 року відповідач подав заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

01 червня 2022 року представник позивача подав додаткові пояснення (довідку), де вказав, що надана відповідачем копія документа № 338-А-845300 не може вважатись міжнародним сертифікатом «Зелена карта», оскільки не містить всіх істотних ознак, встановлених Радою Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта», а саме коду країни та коду страховика в національному Бюро. Відповідна інформація міститься на сайті Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» (https://www.cobx.org), згідно з якою Страхова компанія «UNIQA», яка зареєстрована в Республіці Польща, має код 46, відповідно виданий цим страховиком сертифікат «Зелена карта» у графі 4 повинен містити коди PL/46.

Ухвалами суду від 01 червня 2022 року, занесеними до протоколу судового засідання, до участі в розгляді справи в якості третіх осіб залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , а також витребувано з архіву Яворівського районного суду Львівської області матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2023 року визнано обов`язковою явку в судове засідання третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3

11 липня 2023 року представник відповідача подав до суду додаткові письмові пояснення (промова в дебатах), в яких зазначив, що за результатами розгляду справи по суті заявлених вимог, з урахуванням письмових доказів, наявних у матеріалах справи та показах свідка - потерпілого ОСОБА_2 вважає за необхідне при ухваленні рішення у даній цивільній справі зосередити увагу суду на тому, що відповідач ОСОБА_1 не може нести відповідальність у даній справі шляхом покладення на нього обов`язку відшкодувати завдану позивачу шкоду в порядку регресу, оскільки його цивільно-правова відповідальність, як водія забезпеченого транспортного засобу, на момент скоєння ДТП була застрахованою. Крім того, він ще у 2017 році добровільно відшкодував потерпілим всю завдану шкоду внаслідок вказаної пригоди під час розгляду кримінального провадження, до ухвалення Яворівським районним судом Львівської області вироку за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Також з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована у польській страховій компанії «Уніка», що підтверджується страховим полісом № 338-Л-845300 («Зелена карта») з терміном дії від 11 вересня 2016 року до 10 вересня 2017 року. Матеріали справи містять переклад зазначеного документу, а також переклад довідки польської страхової компанії «Уніка», щодо дійсності зазначеного договору страхування. Оскільки на момент ДТП, яка мала місце 20 жовтня 2016 року, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, то позивач (та/або потерпілі у кримінальному провадженні) мали звертатися за відшкодуванням до його страховика польської страхової компанії «Уніка». Крім того, ОСОБА_1 відшкодував усім потерпілим в ДТП завдану шкоду у загальному розмірі 20000,00 доларів США, що за курсом НБУ на той час складало більше ніж 550000,00 грн. Факт добровільного відшкодування завданої потерпілим шкоди був оцінений судом, який розглядав кримінальну справу, як пом`якшуюча обставина, що була врахована при обранні йому міри покарання. Це знайшло своє відображення безпосередньо у тексті вироку суду. Також вироком Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у скоєнні ДТП та звільнено від відбування покарання у зв`язку із актом амністії. У вказаній кримінальній справі наявний цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 на загальну суму 739000,00 грн., але в подальшому ним подана заява про залишення позову без розгляду у зв`язку із тим, що він відмовляється від такого. Оскільки потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (треті особи в даній цивільній справі) зазначили про те, що майнових претензій до винуватця ДТП ОСОБА_1 не мають, то суд закрив провадження за їхніми цивільними позовами. Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 підтвердив усі наведені вище обставини, зокрема те, що відповідач повністю розрахувався з ним у присутності нотаріуса. На запитання про те, чому він відмовився від цивільного позову на стадії розгляду кримінального провадження, ОСОБА_2 надав відповідь, що зробив це саме тому, що отримав відшкодування завданої шкоди від винуватця ДТП, яким є відповідач у даній цивільній справі ОСОБА_1 , претензій до нього немає. Крім того, з матеріалів цивільної справи вбачається, що право регресної вимоги виникло у МТСБУ внаслідок здійснення ним виплат потерпілим, які проводилися у 2019 році, тобто більше як через рік після розгляду кримінальної справи та оголошення у ній вироку. Відповідач вважає, що оскільки потерпілі отримали відшкодування завданої шкоди у 2017 році під час розгляду кримінальної справи, то вони неправомірно звернулися до позивача за отриманням грошових коштів в якості відшкодування вже відшкодованої їм шкоди. В інтересах потерпілих щодо отримання від позивача страхового відшкодування діяло ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», яке в заяві про виплату страхового відшкодування у графі «Інформація щодо взаємо розрахунків» вказувало «Не проводилися». Тобто позивача ввели в оману щодо відсутності проведення розрахунків між відповідачем та потерпілими, в результаті якої останній поніс збитки, які підлягають до стягнення з потерпілих (а не відповідача ОСОБА_1 ). Крім того, оскільки позивач неправомірно здійснив виплату страхового відшкодування, то він не набув права зворотної вимоги у визначеному законом порядку. Відтак, позивач не має права його реалізації шляхом звернення з позовом до ОСОБА_1 . Враховуючи те, що відповідач вже відшкодував завдану шкоду у розмірі, який значно перевищує заявлені до нього позовні вимоги, то покладення на нього обов`язку повторного відшкодування завданої шкоди шляхом її стягнення на підставі задоволення заявлених позовних вимог, буде порушувати Конституцію України в частині заборони повторного притягнення особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання представник позивача не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

В судових засіданнях 31 травня, 27 вересня і 01 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Хом`як О.Г. позов заперечив в повному обсязі, підтримав пояснення, наведені у відзиві та додаткових письмових поясненнях. Наголосив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на час дорожньо-транспортної пригоди в СК «Уніка». Крім того, ОСОБА_1 добровільно відшкодував завдану ним шкоду потерпілим, що підтверджується вироком суду.

В судовому засіданні 27 вересня 2023 року третя особа ОСОБА_2 пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди він перебував на лікуванні, тривалий час знаходився в стресовому стані та не міг повноцінно займатися питанням відшкодування шкоди. У цьому йому допомагала сестра дружини, яка отримувала кошти. ОСОБА_1 відшкодував 20 тисяч доларів США для дітей. Кошти були передані на зберігання тестю. Дочка ОСОБА_11 , після досягнення повноліття отримала свою частку, а сину ОСОБА_12 ще зберігаються. За пошкодження автомобіля та лікування ОСОБА_1 йому не відшкодував, у зв`язку з чим він провів оцінку автомобіля та було встановлено, що такий не підлягає відновленню. Під час розгляду кримінальної справи він подавав цивільний позов, однак від такого в подальшому відмовився, чому саме відмовився не пам`ятає. Кошти для дітей він отримав від сестри дружини під час розгляду кримінальної справи. Про їх отримання він повідомив фірму «Відшкодування».

В наступні судові засідання третя особа ОСОБА_2 не прибув, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не прибула, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим завершити розгляд справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою від 01 листопада 2023 року суд поновив судовий розгляд справи, зважаючи на таке.

В нарадчій кімнаті, в ході здійснення оцінки доводів учасників справи та наданих ними доказів, суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 стверджує, що його цивільно-правова відповідальність на момент скоєння ДТП була застрахована у польській страховій компанії «Уніка», що підтверджується страховим полісом «Зелена карта» терміном дії з 11 вересня 2016 року до 10 вересня 2017 року. На обґрунтування таких доводів відповідач надав суду копії двох страхових полісів, оформлених у страховій компанії «UNIQA», в Республіці Польща, обидва оформлені на ім`я ОСОБА_13 та автомобіль марки «Lincoln Town Саr», номерний знак НОМЕР_1 , терміном дії з 11 вересня 2016 року до 10 вересня 2017 року, а саме № 338-А-845300 польською мовою та з перекладом на українську мову, та № PL/07/1791183 польською мовою без перекладу на українську мову.

В матеріалах кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2016 року за № 0000912, про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (номер справи в суді 460/5877/16-к), яке суд витребував та дослідив за клопотанням представника відповідача, копія полісу № PL/07/1791183 є також лише польською мовою без перекладу на українську мову.

Зважаючи на це, суд не може належним чином надати оцінку цьому письмовому доказу, а саме страховому полісу № PL/07/1791183.

Оскільки під час ухвалення рішення виникла потреба у додатковому з`ясуванні певних обставин та дослідженні доказів, які описано вище, суд дійшов до висновку про необхідність поновлення судового розгляду для з`ясування даних обставин.

04 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_14 надав суду копію перекладу з польської мови на українську страхового полісу № PL/07/1791183.

В судове засідання, призначене на 29 травня 2024 року учасники справи не прибули, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим завершити розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22 травня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 30 травня 2024 року.

Заслухавши пояснення представника відповідача і третьої особи ОСОБА_2 , оцінивши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, та матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 20 жовтня 2016 року, близько 20 год 30 хв., керуючи автомобілем марки «Lincoln Town Саr», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , та рухаючись ним автомобільною дорогою Львів Краковець у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки в районі 25 км + 340 м поблизу смт Івано- Франкове Яворівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху (ПДР), а саме п. п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення терміну «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»), п. 2.3 б, д, п. п. 12.1, 12.6 ґ, 12.9 б та вимоги дорожньої розмітки 1.1 дод. 34 ПДР, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись із швидкістю в межах 119-125 км/год, що є перевищенням встановленої поза населеним пунктом швидкості руху 90 км/год та вибираючи при виконанні маневру повороту ліворуч таку траєкторію, яка повторювала б конфігурацію заокруглення і забезпечувала б рух автомобіля «Lincoln Town Car» без втрати поперечної стійкості, не врахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до втрати керованості автомобілем, як наслідок, до виїзду без причин технічного характеру на праве по ходу його руху узбіччя дороги і в подальшому до пересікання осьової суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 дод. 2 ПДР України, виїзду на смугу зустрічного руху та зіткнення із автомобілем «Lancia Lybra SW», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобілем «Volkswagen Caravelle», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , які рухались у цій смузі йому назустріч. В результаті порушення водієм ОСОБА_1 правил безпеки дорожнього руху, пасажир автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 отримала травматичний розрив грудної аорти з кровотечею в грудній порожнині, що призвело до гострої крововтрати, наступної зупинки серцевої діяльності і дихання, припинення функцій центральної нервової системи, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки в момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а водій автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_2 отримав закритий багатовідламковий перелом дистального метаепіфіза лівої стегнової кістки зі зміщенням, закритий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням, закритий перелом правої лонної і сідничної кістки, забій грудної клітки, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, множинні забійні рани кінцівок, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2018 року у справі № 460/5877/16-к (кримінальне провадження від 21 жовтня 2016 року № 0000912), який набрав законної сили, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від відбування основного та додаткового покарань.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП та відповідно її наслідки, не потребують доказування в межах даної цивільної справи, і цієї обставини відповідач не заперечує.

Також суд встановив, що25 січня 2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 звернулося до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме на користь ОСОБА_2 4350,00 грн моральної шкоди, 13050,00 грн відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, 21000,00 грн витрат, понесених на поховання, 27900,00 грн відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності, 1395,00 грн моральної шкоди; на користь доньки ОСОБА_9 4350,00 грн моральної шкоди, 13050,00 грн відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника; на користь сина ОСОБА_10 4350,00 грн моральної шкоди, 13050,00 грн відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника; на користь матері ОСОБА_8 4350,00 грн моральної шкоди, 13050,00 грн відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника. Відшкодування в загальному розмірі становить 119895,00 грн.

25 березня 2019 року ОСОБА_9 звернулася до МТСБУ з заявою про виплату їй страхового відшкодування на утримання в розмірі 13050,00 грн.

15 квітня 2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_8 звернулося до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування для ОСОБА_8 в розмірі 143982,60 грн як різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Відповідно до наказів МТСБУ № 2131 від 04 березня 2019 року, № 5390 від 03 червня 2019 року, № 5391 від 03 червня 2019 року, № 5392 від 03 червня 2019 року, № 4074 від 06 квітня 2020 року, № 4075 від 06 квітня 2020 року, № 4076 від 06 квітня 2020 року та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентної виплати склав 157856,40 гри., яку позивач виплатив потерпілим особам згідно з платіжними дорученнями № 935889 від 12 березня 2019 року, № 966206 від 04 червня 2019 року, № 966221 від 04 червня 2019 року, № 966222 від 04 червня 2019 року, № 1477337 від 07 квітня 2020 року, № 1477463 від 08 квітня 2020 року та №1477362 від 07 квітня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» одним з основних завдань МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Підпунктом 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як встановив суд із змісту описаних документів та доводів позивача, дані регламентні виплати здійснювались МТСБУ на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на день вчинення ним зазначеної вище ДТП не була застрахована, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу марки «Lincoln Town Саr», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ.

Однак, як зазначено вище, до відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 додав копії підтвердження укладення договору поліс № 338-А-845300 та страхового полісу № PL/07/1791183 (обидва документи польською мовою).

25 травня 2022 року представник відповідача ОСОБА_15 надав суду копію перекладу з польської мови на українську підтвердження укладення договору поліс № 338-А-845300.

Копії цих документів наявні також в матеріалах зазначеного вище кримінального провадження.

04 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_14 надав суду копію перекладу з польської мови на українську страхового полісу № PL/07/1791183.

Також 22 липня 2022 року представник відповідача ОСОБА_15 надав суду довідку Страхової компанії «UNIQA» (АТ СК «Уніка») від 20 червня 2022 року, видану ОСОБА_1 , та її переклад з польської мови на українську, якою зазначена страхова компанія підтвердила, що у ОСОБА_13 був застрахований автомобіль марки «Lincoln Town Саг», номерний знак НОМЕР_1 , сфера страхування ОС (обов`язкове страхування відповідальності перед третіми особами), страховий період з 11 вересня 2016 року до 10 вересня 2017 року. В межах зазначеного договору збитки не відшкодовувались. Зазначений страховий період та дані про зафіксовані збитки дійсні на дату видачі довідки. Інформація відповідає страховій документації та документації про відшкодування збитків, яка зберігається в компанії.

Зазначеними вище документами, наданими відповідачем та його представниками, які суд визнає належними, допустимими і достовірними доказами, підтверджено і доведено, що на момент скоєння ДТП, а саме 20 жовтня 2016 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 перед третіми особами (обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів) на автомобіль марки «Lincoln Town Саг», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у Страховій компанії «Уніка» (Республіка Польща), згідно із страховим полісом № 338-А-845300 («Зелена карта») з терміном дії з 11 вересня 2016 року до 10 вересня 2017 року.

А відсутність інформації щодо страхування зазначеного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ, на думку суду, не спростовує зазначеної обставини, оскільки факт наявності страхового полісу крім його копії підтверджується також відповідною довідкою самої Страхової компанії «Уніка».

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 1.11 ст. 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» страховий сертифікат «Зелена картка» - це страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах членах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Страховий поліс № PL/07/1791183 (копія документа польською мовою та переклад з польської мови на українську), містить всі обов`язкові реквізити, зокрема, коди країни та страховика, а також в ньому зазначено країни, де він застосовується, серед яких вказано та не викреслено Україна (UA).

В цьому випадку суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування», зокрема, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Водночас, ст. 1194 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що для отримання виплаченого ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 страхового відшкодування (регламентної виплати) Моторне (транспортне) страхове бюро України повинне звертатись до страховика ОСОБА_1 . СК «Уніка», а безпосередньо до відповідача лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди в розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку, що даний позов Моторного (транспортного) страхового бюро України безпосередньо до ОСОБА_1 є передчасним, відповідно, безпідставним щодо стягнення з відповідача всієї суми виплаченого потерпілим ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 страхового відшкодування, а тому не підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає, що зазначена обставина є самостійною достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи відповідача та його представника про те, що потерпілі отримали відшкодування завданої шкоди у 2017 році під час розгляду кримінальної справи безпосередньо від ОСОБА_1 , отже, неправомірно звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України за отриманням грошових коштів в якості відшкодування вже відшкодованої їм шкоди, ввівши позивача в оману щодо відсутності проведення розрахунків між ними та відповідачем, в зв`язку з чим виплачені позивачем суми підлягають стягненню з потерпілих, а не з ОСОБА_1 , а також, що оскільки позивач неправомірно здійснив виплату страхового відшкодування, то він не набув права зворотної вимоги у визначеному законом порядку, суд відхиляє, зважаючи на таке.

Оцінивши зміст цивільних позовів, поданих потерпілими до ОСОБА_1 в межах зазначеного вище кримінального провадження, пояснення третьої особи ОСОБА_2 , описані вище види страхового відшкодування, які МТСБУ виплатило потерпілим, суд вважає, що відшкодування, надане потерпілим особисто ОСОБА_1 як обвинуваченим у кримінальному провадженні та МТСБУ як страхувальником, не є ідентичним за своєю природою, видами і розміром, а тому не виключає одне одного .

Враховуючи наведені вище обставини, норми законодавства та практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 травня 2024 року.

Повне найменування сторін:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України, , юридична адреса: м. Київ, Русанівський бульвар, 8;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Б. Поворозник