"04" грудня 2024 р. Справа № 363/5966/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Ходасевич Д.К., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковалевської Д.С. про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , що подана представником позивача адвокатом Ковалевською Д.С. до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

15.11.2024 року адвокат Ковалевська Д.С., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : матеріальну шкоду у розмірі 522 419,16 грн.; витрати на проведення оцінки у розмірі 9 500 грн.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., витрати пов`язані з послугами вантажного автомобільного перевезення (маніпулятор) у розмірі 3 000 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2024 року прийнято зазначену цивільну справу до розгляду, вирішено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.12.2024 року, через систему «Електронний суд», до суду надійшла заява адвоката Ковалевської Д.С., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову, шляхом заборони відчуження майна, власником якого відповідачка ОСОБА_2 , а саме квартири, загальною площею 82,2 кв.м., за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 200, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в межах суми 539 919,16 грн. В обґрунтування заяви адвокат зазначила, що в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ціна позову становить 539 919,16 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.07.2024 року в АДРЕСА_2 відбулось ДТП за участю транспортного засобу марки «Audi Q5», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Infiniti Q50», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області у справі за №363/3756/24 від 03.10.2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З моменту дорожньо-транспортної пригоди минуло майже пів року, проте відповідачка досі не відшкодувала позивачу матеріальний збиток. Враховуючи таку поведінку відповідачки (бездіяльність) та невиконання нею власних зобов`язань у деліктних правовідносинах, у позивача є обґрунтовані підозри вважати, що остання може мати намір в майбутньому уникнути від виконання судового рішення через що і виникає необхідність у забезпеченні позову. ОСОБА_2 на праві власності належить квартира, загальною площею 82.2 кв. м., за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 200, розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності тільки відповідачки, а тому інтереси третіх осіб при накладені арешту на відчуження майна не постраждають. Отже, з урахуванням підстав та змісту позову; вбачаючи що між сторонами існує спір, мирне вирішення якого проігноровано відповідачкою; вбачаючи, що з моменту пригоди пройшло достатньо часу, а позивач досі не відновив своє порушене право, а лише зазнає витрати через дії відповідачки на правову допомогу та неможливість користуватися власним майном; вбачаючи, що заборона на відчуження квартири не є позбавленням відповідачки права власності та не створить перешкод у користуванні своїм майном, є тимчасовим заходом впливу; з метою недопущення ускладнення виконання рішення; беручі до уваги особу відповідачки та її поведінку, спрямовану на ігнорування виконання власних зобов`язань, що створює обґрунтоване уявлення про можливість намагання відповідачкою, за час розгляду справи відчужити все майно, з метою уникнення виконання рішення по справі в майбутньому, а тому представник позивача вважає, що аргументованим та обґрунтованим заходом забезпечення позову є саме забезпечення позову, шляхом заборони відчуження квартири в межах ціни позову. Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку:

Так, відповідно до ч. ч. 1, 6-8 ст. 153 ЦПК України - заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України - забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України - заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За правилами ст. 150 ЦПК України - позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання. Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вказано у ч. 3 ст. 150 ЦПК України - заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У свою чергу співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час розгляду питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення ст. 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову (Постанова від 19.02.2021 року у справі за №643/12369/19).

Таким чином, як і арешт, так і заборона відчуження майна допускається за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31.01.2019 року у справі за №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви, судом встановлено, що предметом спору у даній справі є стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 539 919,16 грн.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна за №406354386 від 03.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 (відповідачка) є власницею квартири за АДРЕСА_3 .

Як на підставу забезпечення позову, шляхом заборони відчуження майна, яке вказано у заяві, представник заявника посилається на те, що невжиття заходів забезпечення може призвести в майбутньому до уникнення відповідачкою від виконання рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування того, що відповідачка дійсно буде ухилятись від виконання рішення суду (у випадку задоволення позову), чи не зможе виконати його через неплатоспроможність чи по іншим причинам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року по справі за №753/22860/17).

Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 року по справі за №755/9322/20).

Отже самого тільки припущення, без наведення обґрунтування, недостатнього для вжиття заходів забезпечення позову. Висловлене представником заявника припущення про те, що відповідачка може вжити заходів з метою утруднення виконання судового рішення, є виключно суб`єктивним судженням, яке не підтверджується об`єктивними обставинами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України - позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії, а відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України - заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Проте квартира, яку представник заявника просить заборонити відчужувати, не є предметом спору, отже заборона вчиняти певні дії відносно неї є неспівмірним заходом забезпечення позову у справі за позовними вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, у заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених представником заявника, не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. А відтак, не зазначення вказаних вище відомостей позбавляє суд можливості перевірити співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, при розгляді заяви судом не встановлено доведеності співмірності заявлених позивачем заходів забезпечення позову (заборона відчуження квартири) заявленим позовним вимогам, стягнення грошових коштів у сумі 539 919,16 грн.

Керуючись статтями 150-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковалевської Д.С. про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.П. Дьоміна