Провадження № 22-ц/4808/670/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2023 року, у складі судді Антоняка Т.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

В обґрунтування позову посилався на те, що у його приватній власності знаходиться квартира АДРЕСА_1 . У вказаному житлі він не може проживати внаслідок конфлікту із членами своєї сім`ї - сином ОСОБА_3 та прийомним сином ОСОБА_1 , а також конфлікт був з покійною колишньою дружиною.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 1997 року його колишню дружину ОСОБА_4 було зобов`язано усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . Рішення суду було виконано, однак його колишня дружина спільно із дітьми почала його виживати із квартири, через що він був змушений переїхати і по теперішній час постійного помешкання не має та проживає по орендованих квартирах.

Після смерті колишньої дружини ОСОБА_4 , позивач спробував поговорити з синами та переїхати у квартиру, яка належить йому на праві приватної власності, однак його прийомний син ОСОБА_1 застосувавши фізичну силу, відібрав ключі, закрив квартиру та прогнав його, внаслідок чого він був змушений 23.03.2023 звернутися до поліції. У добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні житлом відповідач не бажає.

Просив задоволити позов та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , вселити його у квартиру та зобов`язати ОСОБА_1 передати йому ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь держави по 536,60 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважає, посилання позивача, про те, що відповідач ОСОБА_1 відібрав ключі у позивача, закрив квартиру та прогнав його, застосувавши фізичну силу, голослівними. Поліція повідомила ОСОБА_2 про те, що вказаних обставин не встановлено. Також не встановлено місце перебування ОСОБА_3 .

Зазначає, що всупереч обставинам справи та доданим доказам, ОСОБА_2 в прохальній частині позову просить зобов`язати саме відповідача ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні квартирою, вселити його та зобов`язати відповідача передати ключі. При цьому вимог до іншого відповідача ОСОБА_3 не заявлено.

Вказує, що відповідач ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_3 . У спірній квартирі АДРЕСА_1 не проживає, що визнає позивач, ключів від неї не має, перешкод позивачу у проживанні у цій квартирі не чинить та чинити не може.

Крім того, зазначає що ОСОБА_3 15.11.2023 ще в ході розгляду справи передав позивачу ОСОБА_2 ключі від квартири, про що є розписка останнього.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Позивач ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Легін В.Б. апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній мотивів та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні в режимі відео конференції доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, і просив рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що між сторонами існують неприязні відносини стосовно користування спільною квартирою, на ґрунті яких між сторонами виникають конфлікти. Обґрунтованість доводів позивача про відсутність у нього доступу до квартири підтверджується його зверненням до правоохоронних органів. Оскільки позивачу чиняться перешкоди, тому такі перешкоди слід усунути шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою; вселити його в квартиру та зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від квартири.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 13.07.1999 (а.с. 5), у якій позивач зареєстрований з 13.12.1994 року.

Згідно довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 15.12.2021 № 02653 вбачається, що згідно архівних даних 19.07.1999 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 13.07.1999 року, видане госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням міського голови від 30.06.1999 року № 322-р. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 19.07.1999 року, реєстровий запис № 5973, книга № 129. Переходів права власності на даний об`єкт ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось (а.с. 12).

Відповідно до довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весняна оселя» від 17.03.2021 № 18, ОСОБА_2 , який зареєстрований та є власником квартири АДРЕСА_1 , за свідченням громадян ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 не проживає у вказаній квартирі з 1997 року (а.с. 13).

23.03.2023 позивач звертався до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою (повідомленням) про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому вказував, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.02.1997 його колишню дружину зобов`язано усунути йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . На даний момент його колишня дружина померла, у квартирі проживає його син ОСОБА_3 , який не впускає його у житло (а.с. 10).

Відповідно до листа заступника начальника Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області П.Міровського позивача повідомлено, що його звернення щодо можливих неправомірних дій з боку його сина розглянуто, даний факт був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Івано-Франківського РУП ГУНП № 7957 від 24.03.2023 року. У ході перевірки працівниками поліції здійснювалось ряд заходів з метою встановлення місця перебування гр. ОСОБА_3 , однак на момент закінчення розгляду повідомлення позитивного результату здобуто не було (а.с. 11).

Позивачем надано суду копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 407257 від 20.10.2023, яким ОСОБА_3 заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 строком на 10 діб. Зокрема у приписі зазначається, що 20.10.2023 близько 12 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно батька ОСОБА_2 (а.с. 48).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із статтею 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом ( ст. 321 ЦК України).

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України).

Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Встановивши, що позивач ОСОБА_2 є одним із співвласників квартири АДРЕСА_1 , якою він позбавлений можливості користуватися, оскільки його син ОСОБА_3 перешкоджає йому у цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні вказаною квартирою та передати позивачу ключі від квартири.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог до відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1,2 статті 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до частин 3,4 статті 12 та частин 1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування..

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

У справі, що переглядається, при зверненні до суду ОСОБА_2 просив зобов`язати ОСОБА_1 та інших осіб не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 вселити позивача ОСОБА_2 у вказану квартиру та зобов`язати ОСОБА_1 передати ключі від квартири.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як видно з матеріалів справи, у позовній заяві ОСОБА_2 зазначив адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 . Суд першої інстанції надсилав кореспонденцію, а саме ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, на адресу АДРЕСА_2 (а.с. 32). Разом з тим, ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 164).

Також, як видно з пояснень позивача в позовній заяві та відповідача в апеляційній скарзі, сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є членами однієї сім`ї. ОСОБА_1 син колишньої дружини ОСОБА_2 ОСОБА_4 .

Позивач не надав доказів на підтвердження тих обставин, що відповідачем ОСОБА_1 чиняться перешкоди у користуванні квартирою, замінено замки або відібрано у позивача ключі від замків на вхідних дверях квартири. Так, відповідач ОСОБА_1 додав до апеляційної скарги копію розписки 15.11.2023 про те, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 ключ від вхідних дверей (а.с. 133).

Подані позивачем письмові докази, зокрема заява (повідомлення)до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про кримінальне правопорушення від 23.03.2023 та відповідь заступника начальника Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 03.05.2022, підтверджують те, що позивач звертався з приводу того, що його син ОСОБА_3 не впускає його до квартири, а не ОСОБА_1 .

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.56). Співвласниками квартири АДРЕСА_5 відповідно до свідоцтва про право власності від 14.01.1999 є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с. 57-58).

Проаналізувавши надані суду докази, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_1 , які б свідчили про те, що останній заволодів квартирою АДРЕСА_1 , право на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , та чинить останньому будь-які перешкоди у користуванні та розпорядженні його майном.

Оскільки суд апеляційної інстанції під час розгляду справи встановив, що відповідач ОСОБА_1 фактично у спірній квартирі не проживає, доказів того що він чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, матеріали справи не містять, відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою та передати ключі від квартири.

Отже, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши, що стороною позивача не доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано, відсутні підстави для стягнення з відповідачів судових витрат в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2023 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення судових витрат скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови суду складено 30 травня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин