КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 754/10331/22

31 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ратнікової В.М.

суддів: Левенця Б.Б.

Борисової О.В.

перевіривши матеріали апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Сенюти В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 14 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали цивільної справи, а також подані матеріали апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зазначені в статті 353 ЦПК України.

Так, пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України передбачена можливість оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення заяв позивачеві (заявникові).

Згідно з статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2023 року судом першої інстанції постановлена ухвала про визнання неподаною та повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, з підписанням повного тексту ухвали 27 січня 2023 року.

На виконання вимог частини 5 статті 272 ЦПК України суд першої інстанції надіслав рекомендованим листом на адресу позивача ОСОБА_1 копію ухвали про повернення позовної заяви, яка вручена позивачеві 13 лютого 2023 року (а.с. 20).

Заявник реалізувала право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції 14 травня 2024 року, тобтомайже через один рік та три місяці з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до вимог частини2 статті 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної норми дає підставу для висновку, що встановлений частиною 2 статті 358 ЦПК України річний строк для подання апеляційної скарги на судове рішення, який обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення, є присічним і поновленню не підлягає, за виключенням випадків, якщо апеляційна скарга подана особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а також у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності пропуску цього строку.

Із змісту ухвали, що є об`єктом оскарження, вбачається, що повний текст судового рішення про повернення позовної заяви позивачеві складено та підписано судом першої інстанції 27 січня 2023 року.

До суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 27 січня 2023 року позивач звернулась 14 травня 2024 року, тобто з пропуском річного строку, встановленого частиною 2 статті 358 ЦПК України.Доводів щодо пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, з підтвердженням належними і допустимими доказами, не наводить, і таких обставин не встановлено судом апеляційної інстанції.

Нормою статті 358 ЦПК України законодавець імперативно визначив дії суду апеляційної інстанції у разі надходження апеляційної скарги на судове рішення після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення.

Частиною 2 статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України від 21 жовтня 2010 року).

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Сенюти В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини- відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: