Справа № 307/4391/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 травня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Керецман Надія Валеріївна на рішення Тячівського районного суду від 22 серпня 2023 року у справі № 307/4391/22 (Головуючий: Бряник М.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Яременко В.О. звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 . приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. про визнання договорів дарування недійсним, мотивуючи тим, що являючись власником земельної ділянки розміром 0,1273 га для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд з кадастровим номером :02:003:1192 від 21.06.2019 року та розташованого на ній житлового будинку загальною площею 113,7 кв.м.,житловою площею 38,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будучи введеною в оману відповідачкою ОСОБА_2 ,підписала договір дарування вищезазначеного нерухомого майна на користь останньої.

Зазначає, що в оману її було введено за обставин того, що вона є особою похилого віку, має проблеми із слухом та зором, перенесла сильні емоційні страждання після смерті чоловіка, перед укладенням договору дарування сподівалася на допомогу ОСОБА_2 , яка обіцяла їй допомагати. Іншого житла в неї немає.

Укладаючи договори в нотаріуса 21.06.2019 року, підписала такі, не розуміючи, що підписує, сподіваючись на домовленість з донькою покійного чоловіка, яка завжди обіцяла, що буде доглядати за нею. Стверджує, що нотаріус оспорювані договори їй вголос не читала, змісту не роз`яснила, примірники договорів дарування їй ніхто не дав. Про договір дарування дізналася після того, як ОСОБА_2 погрозила вигнати її з хати.

Позивачка являється одинокою жінкою, яка потребує стороннього догляду та мешкає одна. ОСОБА_2 їй не допомагає ні в чому. Сплачує комунальні послуги зі своєї маленької пенсії сама, на підтвердженя чого додає квитанції. Вказані обставини не дають їй можливість користуватися своїм нерухомим майном на власний розсуд та проживати в ньому.

Вказує, що нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», оскільки при посвідчення договорів, нотаріус не звернула увагу на те, що вона відноситься до представників національних меншин та являється румункою, а тому не володіє українською мовою. Нотаріус не залучила перекладача, не встановила дійсних намірів правочину, не ознайомила позивача зі змістом договору та не переконалася в однаковому розумінні сторонами вчиненого правочину.

Як на підставу для задоволення позову посилається на положення ст.ст. 203, 215, 229, 234, 235 ЦК України, вказуючи на удаваність та фіктивність правочину при цьому зазначаючи, що особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення та недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, при цьому зазначивши в мотивувальній частині позовної заяви, що правочин вчинений також під впливом обману. У зв`язку з цим вказує на їх недійсніть та просила задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Тячівського районного суду від 22 серпня 2023 року у поновленні позивачці ОСОБА_1 строку звернення до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юрівни про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец Марини Юрівни про визнання договорів дарування недійсними відмовлено.

Накладені ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.11.2022 року заходи забезпечення позову, арешт на майно а саме земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площиною 0,1273 га кадастровий номер :02:003:1192, яка розташована АДРЕСА_1 , та яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки від 21.06.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец М.Ю., за реєстрованим номером 9728; житловий будинок загальною площею 113,7 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 21.06.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. за реєстровим номером 9736 скасовано.

Не погоджуючись із даним рішенням у частині відмови позивачці ОСОБА_1 строку звернення до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсним та у відмові у позові про визнання договорів дарування недійсними ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Керецман Н.В. подала апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення в оскаржуваній частині, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд в оскаржуваному рішенні встановив та зазначив, що враховуючи вік позивачки, стан здоровя, відсутність інших близьких родичів та наявність єдиного спірного житла, відсутність передачі спірного житлового будинку та земельної ділянки, на якій цей будинок розташований та не володіючи українською мовою, суд прийшов до висновку, що позивач не правильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договорів дарування, що в силу ст.229 ЦК України і є підставою для визнання договору недійсним і в тій частині апелянтом не оскаржується. Однак суд відновив у задоволенні заявлених позовних вимог, так як пропущено строк позовної давності, що не відповідає дійсності. Судом не взято до уваги що перебіг позовної давності почався не в момент укладення договору 21.06.2019 року, а саме в середині 2020 року в момент коли позивачка довідалася про порушення свого права, с саме, що будинок їй не належить і саме з цього місяця слід обраховувати строк позовної давності у даній справі, який за загальними правилам правилом ст.ст. 257, 261 ЦК України мав сплинути у серпні 2023 року. Судом першої інстанції також не взято до уваги, що відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362,559,681,728,786,1293 Цивільного кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Накладені ухвалою Тячівського районного суду від 03.11.2022 року заходи забезпечення позову, арешт майна, а саме земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1273га кадастровий номер :02:003:1192, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки від 21.06.2019 року посвідченою приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец М.Ю. за реєстровим номером 9728 та житловий будинок загальною площею 113,7 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 21.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. за реєстровим номером 9736 скасовано судом і сторонами не оскаржується та набрало законної сили у цій частині відповідно дост. 273 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Керецман Н.В. яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_2 - адвоката Гаврилець М.Б., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 162822228 позивачі на праві власності належить житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 .

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано на підставі довідки виданої селищним головою Солотвинської селищної ради № 469 від 18.03.2019 року відповідно до якої ОСОБА_1 , 13.05.1954 року побудувала до 1991 року житловий будинок, що що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також довідки виданої Солотвинською селищною радою Тячівського району Закарпатської області за № 470 від 13.03.2019 року, щодо присвоєння житловому будинку поштової адреси.

Згідно рішення Солотвинської селищної ради Тячівського району 24 сесії VII скликання за №562 від 30.05.2019 року затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) мене земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером :02:003:1192 надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1273 га, за рахунок земель Солотвинської селищної ради.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав власності індексний номер витягу 171158872 позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1273 га з кадастровим номером :02:003:1192.

21 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори дарування вказаної земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, які посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. зареєстровані в реєстрі за № 9728 та № 9736.

При розгляді даної справи суд першої інстанції встановив та зазначив, що враховуючи вік позивачки, стан здоровя що враховуючи вік відсутність інших близьких родичів та наявність єдиного спірного житла, відсутність фактичної передачі спірного житлового будинку та земельної ділянки на якій цей будинок розташований відповідачці та не володіння українською мовою суд прийшов до висновку, що позивач не правильно сприймала фактичні обставини правочину,що вплинуло на її волевиявлення під час укладання договорів дарування, що в силу ст.229 ЦК України і є підставою для визнання договору недійсним і в цій частині сторони не оскаржили.

Разом із тим, суд дійшов висновку про неможливість задовільнити позовні вимоги, оскільки пропущений строк позовної давності, що не відповідає дійсності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачкою та її представником у суді першої інстанції зазначалось, що договір дарування хоч і був укладений 21.06.2019 року, але ОСОБА_1 до серпня 2020 року написала, що уклала договір довічного утримання та догляду, за яким право власності після її смерті перейде до ОСОБА_2 , а тому певних дій щодо оскарження цього договору не вчиняла, так як не знала, що втратила право власності на належний їй будинок та земельну ділянку. Ця обставина їй стала відома тільки після погроз ОСОБА_3 щодо продажу належного їй будинку. Що відображено як у позовній заяві позивачки так і в ухвалі суду від 03 вересня 2020 року у справі №-307/2483/20 про забезпечення позову.

Судова колегія констатує, що перебіг позовної давності почався не з моменту укладення договору 21.06.2019 року, а саме із серпня 2020 року в момент коли позивачка довідалася про порушення свого права, а саме те, що будинок їй більше не належить і саме з цього місця слід обраховувати строк позовної давності у даній справі, який за загальним правилом статтей 257, 261 ЦК України мав сплинути у серпні 2023 року.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідник положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину,встановленою Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення корона-вірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжується на строк дії карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої вірусом SARS-Cov-2 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, строк якого не одноразово продовжувався, в тому числі, і станом на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Законом України від 30.03.2020 року №540- IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID-19), розділ «Принципів та перехідні положення» ЦК України, доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: « Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжують на строк дії такого карантину.

Цей Закон України від 30.03.2020 року №-540-IX набрав чинності 02.04.2020 року.

Із даним позовом ОСОБА_1 звернулася до Тячівського районного суду 02 листопада 2022 року із урахуванням продовженого строку, визначеного статтею 257 ЦК України, на час дії карантину, позивачем строк позовної давності не пропущено.

Із урахуванням наведеного судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції що позивачка не правильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування, так як судом взято до уваги вік позивачки, стан здоровя, відсутність інших близьких родичів та наявність єдиного спірного житла, відсутність фактичної передачі спірного житлового будинку та земельної ділянки на якій розташований цей будинок та не володіння українською мовою у сукупності із іншими обставинами справи є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст.. 229 ЦК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 2, 3, 4 ч 1 ст. 376 ЦПК України, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково і визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, а у позовній вимозі про поновлення строку звернення до суду із даним позовом слід відновити, так як такий строк звернення не пропущено.

Судові витрати у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 4969 грн 60 коп. сплаченого нею судового збору при зверненні у суд із позовом та за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Керецман Надія Валеріївна, задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 22 серпня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 , що був укладений 21 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец Мариною Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №9736.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки розміром 0,1273 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:003:1192, що був укладений 21 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец Мариною Юріївною, зареєстрований в реєстрі № 9728.

У решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4969 грн 60 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 20 травня 2024 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой