КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/309/24
Провадження № 2-о/552/53/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2024 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

присяжних Завора О.В., Лисенко А.О.

секретаря судового засідання Лихошвай А.В.

прокурора Магда Р.О.

за участю лікаря психіатра Телюкова О.С. , ОСОБА_1 , адвоката Стороженко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в залі суду цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Комунального підприємства «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Телюкова Олеся Станіславовича про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Лікар-психіатр Комунального підприємства «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Телюков О.С.звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу для надання психіатричної допомоги посилаючись на те, що за направленням лікаря- психіатра ППНД госпіталізована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з діагнозом «Шизофренія параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, загострення», супутний діагноз «Короста». Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 18.01.2024 року встановлений діагноз «Шизофренія параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, загострення», а тому її необхідно примусово госпіталізувати до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

Судове засідання проведене у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні заявник заяву щодо примусової госпіталізації підтримав та пояснив, що ОСОБА_1 потребує примусового лікування в умовах стаціонару. Особа має супутний діагноз «Короста» , який пов`язаний з антисанітарними умовами проживання, способом життя, не дотриманням гігієни, контактами з бродячими тваринами. Просив заяву задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснила, що не згодна з заявою. Раніше проходила лікування , проте їй не сподобалось. Посилалась на необхідність призначення лікування її сусідам. Ніхто не має права втручатися в її здоров`я, оскільки вона здорова людина.

Представник ОСОБА_2 заперечує проти задоволення заяви, вважає її безпідставною. ОСОБА_1 може приймати ліки вдома.

Прокурор у судовому засіданні заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу підтримав, вважає її такою, що підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення заявника, ОСОБА_1 та її представника, думку прокурора, дослідивши та оцінивши докази по справі, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово- психіатричної експертизи посмертно.

У судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2024 року о 10 год. 40 хв. ОСОБА_1 за направленням лікаря-психіатра ППНД госпіталізована з діагнозом «Шизофренія параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, загострення». Супутній діагноз «Короста».

З наданих до суду документів убачається, що ОСОБА_1 по характеру замкнута, полюбляє знаходитися одна. Вважає себе до теперешнього часу здоровою. Стала занедбаною, почала носити брудний одяг. Виражені порушення поведінки з`явилися останнім часом, особливо на протязі 2-х тижнів до госпіталізації, коли перестала виходити на роботу, останні 4 дні перед госпіталізацією перестала виходити з кімнати. З 30.05.2017 року по 28.07.2017 року перебувала на примусовому лікуванні у ПОКПЛ з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма». Повторно з загостренням хворобливих симптомів перебувала на лікуванні з 13.10.2017 року по 28.11.2017 року. Після виписки було призначено підтримуюче лікування, проте ліки приймала не регулярно. Зі слів чоловіка після виписки спостерігалась тривала ремісія, протягом останніх 2-3-х тижнів змінилась в поведінці. Перестала виходити з квартири, спати вночі, через вікна квартири викидала речі, телевізор, монітор комп`ютера, посуд, консервацію, дошки 2-3-х метрової довжини. Вночі стукала по батареям системи опалення. В подальшому психічний стан погіршувався. На запитання не відповідає. В бесіді розглядає палату, стелю, стіни, що може свідчити про наявність зорових галюцинацій. Емоційно неадекватна, імпульсивна, негативістична, внутнішньо напружена.

Згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Тобто, відповідно до даної норми Закону, примусова госпіталізація можлива за певних умов, а саме: особа страждає на психічний розлад, а також якщо вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації.

Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року.

У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є особою, яка страждає на тяжкий психічний розлад.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» від 18 січня 2024 року враховуючи категоричну відмову від добровільного лікування, відсутність контакту з пацієнткою, поведінкові ознаки зорових галюцинацій, емоційна імпульсивність, неадекватність, негативізм, не усвідомлення власного фізичного та психічного стану, комісія лікарів психіатрів прийшла до висновку госпіталізувати ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару в примусовому порядку та звертається до суду з заявою щодо прийняття рішення про примусову госпіталізувати хворої до психіатричного стаціонару.

ОСОБА_1 встановлено діагноз: «Шизофренія параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, загострення».

Відмова ОСОБА_1 від лікування та її некритичність до свого стану фактично є діями, що являють собою безпосередню небезпеку для неї самої, оскільки за висновком лікарів-психіатрів особа потребує такого лікування.

В даному випадку суд дійшов до висновку про достовірність тієї обставини, що особа страждає на тяжкий психічний розлад, що підтверджується висновком комісії лікарів- психіатрів КП «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» від 18 січня 2024 року .

Психічний розлад ОСОБА_1 є такого виду та ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, оскільки без лікування в стаціонарних умовах є ризик того, що ОСОБА_1 може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 263-265, 342,430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву лікаря-психіатра Комунального підприємства «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Телюкова Олеся Станіславовича про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 - задовольнити.

Госпіталізувати в примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до закладу для надання психіатричної допомоги.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: Комунальне підприємство «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» (місце знаходження: м. Полтава вул. Медична, 1, ідентифікаційний код в ).

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

Головуючий Ж.В. Кузіна

Присяжні О.В. Завора

А.О. Лисенко