КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 758/978/2022
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5086/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Анохін А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року,

встановив:

у січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за період до 01.05.2018 за надані послуги з централізованого опалення в сумі 19 707,47 грн., за постачання гарячої води - 11 652,78 грн., з 01.05.2018 за надані послуги з централізованого опалення - 25 999,61 грн., за постачання гарячої води - 16 950,67 грн., а також стягнути витрати за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн., та судовий збір в сумі 2 481 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.05.2018 з за надані послуги з централізованого опалення - 25 999,61 грн., за постачання гарячої води - 16 950,67 грн., та судовий збір в сумі 1 433 грн. В задоволенні іншої частини вимог та витрат за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.04.2020 за послуги централізованого опалення - 11 546, 10 грн., за послуги з постачання гарячої води - 7 908, 62 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути заборгованість за період з березня 2017 року по травень 2018 року за послуги централізованого опалення - 7 729, 92 грн., за послуги з постачання гарячої води - 4 553, 68 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідача - ОСОБА_2 просить задовольнити апеляційну скаргу представника відповідача.

На апеляційну скаргу представника відповідача представник позивача - Гальчинська А.О. подала відзив, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача та задовольнити апеляційну скаргу позивача в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу представника відповідача слід задовольнити з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, виданої на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591.

Позивач набув право вимоги до відповідача на стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 на підставі Договору відступлення права вимоги, укладеного між ним та ПАТ «Київенерго» №602-18 від 11.10.2018.

Відповідач, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 не сплачувала вчасно за надані послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період до 01.05.2018 за надані послуги з централізованого опалення в сумі 19 707,47 грн., за постачання гарячої води - 11 652,78 грн., з 01.05.2018 за надані послуги з централізованого опалення - 25 999,61 грн., за постачання гарячої води - 16 950,67 грн.,

В зв`язку з викладеним просив стягнути з відповідача заборгованість, а також судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.05.2018 за надані послуги з централізованого опалення - 25 999,61 грн., за постачання гарячої води - 16 950,67 грн., та судовий збір в сумі 1 433 грн. В задоволенні іншої частини вимог та витрат за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. було відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а позивач набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Зокрема, відповідно до додатків № 1 та № 2 позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Оскільки відповідач не оплачує за надані йому послуги, утворилась заборгованість в загальному розмірі 74 310, 53 грн., яка складається із заборгованості за період до 01.05.2018 - в сумі 31 360, 25 грн., та з 01.05.2018 по 01.10.2021 - 42 950, 28 коп.

Однак в повній мірі такий висновок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин до 01травня 2018 року), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

В статтях 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За положеннями ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстрована за вказаною адресою.

У відповідь на запит суду першої інстанції Подільська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що згідно даних інформаційної системи «Реєстр територіальної громади міста Києва» ОСОБА_1 зареєстрованою в Подільському районі міста Києва не значиться.

Власником кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_1 стала з 01.04.2020 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом КМНО Кочергіною С.М.

Зазначені заперечення представника відповідача залишились поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, ОСОБА_1 стала споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які надає КП «Київтеплоенерго» з 01.04.2020.

При визначенні розміру заборгованості, яку просив стягнути позивач, суд першої інстанції вважав доведеними належним чином розмір заборгованості відповідача за період після 01.05.2018, коли послуги надавались ним та з урахуванням заяви представника відповідача - ОСОБА_2 .

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції позивачем було надано розрахунок заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води зроблений за період з травня 2018 року до 01.10. 2021 року. Також позивач посилався на те, що він згідно додатків № 1 та № 2 до Договору № 602-18 про відступлення права вимоги набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилання представника позивача - ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 тільки з 01.04.2020 набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 , залишились поза увагою суду першої інстанції.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до того, що відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувався.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Тому позивач вважає, що суд першої інстанції мав задовольнити заявлені вимоги частково та стягнути заборгованість за період з березня 2017 року по 01.10.2021.

Зазначене не може бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилась за вказаний період виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 1-5 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ( статті 1216, 1217, 1218 ЦК України).

За положеннями ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкоємця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкоємця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами 2 і 3 цієї статті, позбавляються права вимоги.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.04.2020 відповідачу, кв. АДРЕСА_3 належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем після її смерті був ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, позивач позбавлений права вимоги до ОСОБА_1 за період до 01.04.2020, оскільки пропустив строк для пред`явлення вимоги до неї, як спадкоємця ОСОБА_5 .

Відповідно до чч. 1 та 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

В ч. 1 ст. 367 ЦПК України закріплено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в стягненні частини заборгованості, яка виникла до травня 2018 року, суд першої інстанції вказав, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки введення карантину на території України не заважало як ПАТ «Київенерго», так і КП «Київтеплоенерго» вчасно звернутись до суду з позовом.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3 та 4 статті 267 ЦК України).

Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15 (провадження № 61-20952св19).

В даній справі відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості, яка утворилась до 01.04.2020, відповідач не порушувала прав позивача до набуття права власності на вказану квартиру, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Особовий рахунок споживача №1030-0 оформлено по кв. АДРЕСА_3 на ОСОБА_5. Відсутність особового рахунку на відповідача не звільняє її від обов`язку сплачувати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, з відповідача має бути стягнуто заборгованість яка виникла за період з 01.04.2020 по 01.10.2021 за послуги з централізованого опалення в сумі 11 546, 10 грн., за послуги з постачання гарячої води - 7 908, 62 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір суд апеляційної інстанції розподіляє пропорційно задоволеним вимогам позовної заяви та апеляційної скарги, але з урахуванням мінімальної ставки судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за період з 01.04.2020 за послуги з централізованого опалення в сумі 11 546, 10 грн., за послуги з постачання гарячої води - 7 908, 62 грн. та судовий збір в сумі 2 481 грн. 00 коп.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 721 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді