Справа № 137/298/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
сторін у справі
представника позивача адвоката Шевчук Н.М.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
представника відповідачки адвоката Марусича М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в с-щі Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,
Представник позивача стверджує, що після видачі судового наказу відбулося зміна обставин справи, які є підставою для пропорційного зменшення аліментів. Зокрема неповнолітня дитина протягом 2023 року і по теперішній час кожні вихідні, канікули, в тому числі тримісячні літні, а також періоди карантину проживає спільно із позивачем та відповідно перебуває на повному утриманні позивача у цей період. У 2023 році позивач втратив роботу, він наразі зареєстрований як безробітний. Крім того, позивач проживає з батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра хворіє на цукровий діабет, та батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, через що позивач змушений фінансово допомагати їм. Також з 09.02.2024 по 14.02.2024 позивач перебував на лікуванні через гострий апендицит.
Отже, сторона позивача вважає, що додатковими підставами для зменшення розміру аліментів є зміна матеріального стану платника, стану здоров`я позивача та наявність інших утриманців, що призводить до погіршення його матеріального стану. Відтак представник позивача просила зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача з на 1/8 частку всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
17.04.2024 відповідачкою ОСОБА_1 був поданий відзив на позовну заяву (а.с. 76-81). У своєму відзиві вона спростовує твердження про те, що син, який є спільним з позивачем, не проводив багато часу разом з ним, як це було висвітлено в позовній заяві. Відповідачка також зауважує, що дитина не проживає у позивача, а лише тимчасово перебуває у гостях. Вона категорично заперечує відсутність будь-яких доказів утримання дитини з боку позивача і пояснює, що фактичні обставини не зазнавали змін: син проживає разом з нею, при цьому вона активно бере участь у його вихованні, незважаючи на відсутність батька. Крім того, відповідачка вказує на те, що позивач не надав суду жодних доказів, що пояснювали б його фінансовий стан, сімейний статус, підтверджували б утримання інших дітей, виплату аліментів, необхідність в утриманні батьків. Також вона зазначає, що стан здоров`я позивача не зазнав змін, оскільки строк реабілітації після оперативного втручання у зв`язку з апендицитом вже минув. За вказаних обставин просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився.
Представник позивача - адвокат Шевчук Н.М. у судовому засіданні просила задовольнити позов посилаючись на те, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком відповідно до акту органу місцевого самоврядування. Опікування дитини підтверджується довідкою про відсутність боргів за аліменти, а також квитанціями оплати одягу, харчування, мобільного телефону та ноутбуку - це свідчить про факт утримання дитини. Стосовно навчання у школі, у документі про проживання дитини з батьком відзначено, що дитина проживала саме під час канікул та вихідних, тому в цей період батьківські збори у школі не проводились. Також відзначено, що на момент розгляду справи позивач офіційно не працює. Йде процес встановлення інвалідності, але документів щодо інвалідності батьків позивача на дату розгляду справи ще немає. Представник також зазначила, що позивач, на час розгляжу справи у суді, працює неофіційно.
Представник відповідачки адвокат Марусич М.О. в режимі відеоконференції просив відмовити у задоволенні позову, оскільки твердження, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Він пояснив, що ОСОБА_3 проводив лише частину вказаного часу з позивачем, а коли він був із позивачем, то відповідачка частково компенсувала витрати, які перед цим сплачувались у якості аліментів, і потім ці кошти поверталися позивачу. Це було зроблено для уникнення проблем з державною виконавчою службою та створення враження про відсутність боргів за аліменти. Щодо навчального процесу, одягу та засобів гігієни для дитини забезпечує її мати - відповідачка у цій справі. Представник відзначив, що стороною позивача не надано жодних доказів щодо утримання дитини або факту проживання дитини, оскільки дитина фактично проживає разом з відповідачкою. Оскільки не надано доказів зміни матеріального стану позивача просив відмовити у задоволенні позову.
Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала позицію свого представника та просила відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані в ній стороною позивача докази на обгрунтування позову, суд приходить до наступних висновків.
Так, згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 15) батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 04.04.2019 (а.с. 16-17) Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17.12.2015.

Судовим наказом від 09.04.2019 (а.с. 18) вказано стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і розмірі від всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з 09.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Відомостями з Вінницького відділу ДВС (а.с. 19) зазначається про наявність виконавчого провадження із виконання вищезазначеного судового наказу.

Актом Вороновицької селищної ради від 09.01.2024 (а.с. 21) зазначається про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , має неповнолітнього сина ОСОБА_3 28.05.2015, який за свідченням сусідів протягом 2023 року майже кожні вихідні та на період канікул або карантинів проживає разом з батьком за вищевказаною адресою.

Згідно довідки КЗ Вінницька початкова школа № 5 за № 02-18/22 від 06.02.2024 (а.с. 24) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно навчається у вказаному закладі у 3 класі. Також у вказаній довідці зазначається, про тривалість канікул: зимові з 27.12.2022 по 09.01.2023, весняні з 27.03.2023 по 02.04.2023, літні з 03.06.2023 по 31.08.2023, осінні з 21.10.2023 по 29.10.2023. Дистанційна форма навчання у 2023 році організовувалась у такі періоди: з 22.02.2023 по 24.02.2023 та з 30.10.2023 по 03.11.2023.

Товарним чеками (а.с. 25-27) сторона позивача стверджує про понесені позивачем витрати на дитину.

Розрахунком зі сплати заборгованості за період з 09.04.2021 по 31.12.2023 (а.с. 28-29) зазначається про відсутність заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_2 .

Довідками від 22.11.2023 (а.с. 30) та від 27.11.2023 (а.с. 31) зазначається про те, що ОСОБА_2 безробітний та не отримує доходу.

Довідкою від 25.12.2023(а.с. 32) сторона позивача зазначає про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати позивача) проживає за тією ж адресою, що і позивач та перебуває на Д обліку з приводу: цукрового діабету 2 типу, середнього ступеня важкості; гіпертонічної хвороби 2 ст.

Довідкою від 25.12.2023 (а.с. 33) стороною позивача зазначається, те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (батько позивача) проживає за тією ж адресою, що і позивач та перебуває на Д обліку з приводу: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта.

Довідкою від 14.02.2024 зазначається про те, що позивач у справі ОСОБА_2 б перебува на стаціонарному лікуванні та був прооперований з 09.02.2024 по 14.02.2024 з приводу гострого апендициту. Станом на 14.02.2024 зазначається про те, що останній потребує 1 місяць обмеження фізичного навантаження.

Договором оренди від 04.08.2020 (а.с. 87) відповідачка зазначає, що орендує житло за адресу АДРЕСА_2 .

Актом від 10.4.2024 (а.с. 88) жителі будинку АДРЕСА_3 підтверджують, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 спільно. Також сусіди підтверджують відсутність ОСОБА_2 у житті дитини.

Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої КЗ Вінницька початкова школа № 5 , в№ 02-18/62 від 09.04.2024 (а.с. 89) зазначається про те, що мама ОСОБА_3 . пунктуальна, дисциплінована відносно правил поведінки в начальному закладі. Батько ОСОБА_2 із сім`єю не проживає. Впродовж 3 років навчання дитини в школі не цікавиться успіхами, не виходить на зв`язок з класним керівником. Жодного разу не відвідував батьківські збори.

Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 94-95) зазначається про те, що позивач у справі являється власником житлового будинку по АДРЕСА_4 .

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Частина перша статті 192СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені СК України.

Судом встановлено, що підставою для звернення до суду з даним позовом та підставами зменшення розміру аліментів позивачем зазначено проживання дитини спільно з батьком у певний період, перебування на утриманні позивача його батьків (які мають захворювання), а також провдення оперативно втручання щодо видалення у позивача апендециту.

Натомість представником позивача не підтверджено належними та припустимими доказами погіршення фінансового (матеріального) стану позивача, необхідність догляду за батьками, а також відсутність доказів того, що він їх доглядає та несе витрати з цього приводу. Звільнення з роботи не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки представником позивача у судовому засіданні заначено, що позивач працює неофіційно.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, на які посилається пердставник позивача, та які би підтверджували погіршення його матеріального становища та були би підставою для вимог про зменшення розміру аліментів.

Судом не приймається до уваги надані стороною позивача товарні чеки (а.с. 25-27), оскільки неможливо встановити цільове призначення та особу, яка здійснювала витрати.

Таким чином, судом встановлена відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При ухваленні рішення судом враховано, що під час судового розгляду стороною позивача не було надано доказів наявності утриманців та погіршення стану здоров`я позивача. Також не надано доказів щодо погіршення матеріального стану позивача. Це виражається в тому, що хоча стороною позивача були представлені докази, які стосуються періоду 2023 року, проте відсутні докази щодо матеріального стану позивача перед цим періодом. Очевидно, що неможливо зробити висновок про погіршення матеріального стану, якщо позивач не представив доказів того матеріального стану, який передував обставинам погіршення.

У зв`язку з викладеним вище та після аналізу матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що аргументи сторони позивача, спрямовані на зменшення розміру аліментів, є необгрунтованими, не є підставою для зменшення розміру аліментів у відсутності документальних доказів щодо погіршення фінансового стану платника аліментів.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню судові витрати на сплату судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 180, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-82, 258-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.