Провадження №2/760/8281/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Тесленко І. О.,

за участю секретаря судового засідання Бережної С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

у травні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Горлатого О. В., звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , надалі квартира, що підтверджується свідоцтвом, виданим 22 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавською М.А., реєстраційний № 340. Право власності позивача на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 вересня 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавською М.А. (витяг з реєстру від 22.09.2021 за № 276158746). Право власності на житло позивач отримав на підставі Акта про проведені електронні торги, згідно Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок купівлі цієї квартири на відкритих електронних торгах. Раніше вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ). Відповідно до Витягу від 07.02.2022 №78977622 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_2 - зареєстровані особи відсутні. 28 вересня 2021 року ОСОБА_1 прибув до квартири АДРЕСА_1 для підготовки передачі квартири в оренду та здійснення перевірки показників і стану лічильників електро-, водопостачання, що знаходяться в квартирі. А також визначення об`єму будівельних робіт по поточному ремонту квартири. Однак потрапити в квартиру позивач не зміг. Позивачу стало відомо, що в належній йому квартирі, без жодних законних підстав, знаходиться її колишній власник ОСОБА_2 . Як з`ясувалось згодом, відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить їй на праві приватної власності, та яку остання здає в оренду. Відповідач відмовилася виселятися з квартири та сплатити борги за комунальні послуги по квартирі. Переговори між позивачем та відповідачем щодо добровільного звільнення квартири та сплату боргу за житлово-комунальні послуги виявились безрезультатними. Відповідач не являється власником квартири та не є членами сім`ї власника (Позивача), має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Позивачем направлялася відповідачу вимога про виселення з квартири, звільнення квартири від речей та про сплату боргів за отримані комунальні послуги, яка була відповідачем проігнорована. 01 травня 2023 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/15798/22, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення. Вирішено виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , що належить позивачу. Позивач також звертався з заявою до Святошинського УП ГУНП у м. Києві по факту відмови ОСОБА_2 добровільно виселитись з квартири зареєстрованою в журналі єдиного обліку (ЄО) від 15 листопада 2023 року. Листом Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 05 грудня 2023 року за №16483/125/54/05-2023 позивачу було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питань, порушених у заяві. На дату подання цього позову, рішення Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/15798/22 виконано повністю, що підтверджується Актом державного виконавця Бистрицької Т. В. Святошинського ВДВС ЦМРУ МЮ (м. Київ) від 16 травня 2024 року про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Останнім підтверджується факт безпідставного проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 до 15 травня 2024 року і те, що останній був дійсним споживачем комунальних послуг за вказаною адресою до зазначеної дати. В свою чергу, житлово - експлуатаційні підприємства здійснювали нарахування на оплату своїх послуг на власника квартири - позивача, хоча останній з вини відповідача був позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своєю власністю до 16 травня 2024 року, при цьому нести витрати за комунальні послуги, якими фактично користувалась відповідач. 20 жовтня 2023 року позивач зареєстрував електронний кабінет на сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» з особовим рахунком НОМЕР_1 та сплатив наявний комунальний борг з постачання холодної води та водовідведення за період з 01.01.2019 по 30.09.2023 в розмірі 12974,01 гривень. 02 квітня 2024 року рішенням Солом`янеького районного суду м. Києва у справі №760/24894/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів, сплачених ним за комунальні послуги з постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 12974,01 гривень за період з 01.01.2019 по 30.09.2023. Зазначеним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_2 , в період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2023 року була дійсним споживачем житлово-комунальної послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та абонентського обслуговування по квартирі АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що відповідача було виселено з квартири АДРЕСА_1 , що належить позивачу лише 16 травня 2024 року. Станом на 30 квітня 2024 року за адресою АДРЕСА_2 , крім іншого, утворилася заборгованість за спожиті відповідачем комунальні послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентського обслуговування з постачання теплової енергії та гарячої води перед КП «Київтеплоенерго» за період безпідставного проживання відповідача у вказаній квартирі. В травні 2024 року позивач зареєстрував електронний кабінет на сайті КП «Київтеплоенерго», особовий рахунок НОМЕР_2 , ІД: НОМЕР_3 , по квартирі АДРЕСА_1 . За результатами аналізу нарахувань за спожиті послуги позивачем з`ясовано, що відповідач користувалась в квартирі послугами з постачання теплової енергії, гарячої води. Однак оплату за отримані послуги та за абонентське обслуговування не здійснювала. Внаслідок чого, заборгованість за такі послуги надані КП «Київтеплоенерго» станом на 30 квітня 2024 року по квартирі склала 82362,38 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та даними з особистого кабінету позивача на сайті КП «Київтеплоенерго». Станом на 29 травня 2024 року позивач сплатив заборгованість за спожиті відповідачем послуги з постачання теплової енергії в розмірі 65201,80 гри. (квитанція № від 29.05.2024), абонентське обслуговування з постачання теплової енергії в розмірі 961,28 грн. (квитанція №202257740 від 29.05.2024), постачання гарячої води в розмірі 15738,80 грн. (квитанція №7606302 від 28.05.2024 на 3000,00 грн. та квитанція №202257308 від 29.05.2024 на суму 12738,80 грн.) та абонентське обслуговування з постачання гарячої води в розмірі 460,50 грн. (квитанція №7604466 від 24.05.2024) - разом 82 362, 38 грн., що виникла станом на 30.04.2024 по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок НОМЕР_2 , ІД:НОМЕР_3, тобто поніс реальні збитки з вини відповідача, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У зв`язку з вищевикладеним, беручи до уваги, що відповідач до 15 травня 2024 року безпідставно проживала в кв. АДРЕСА_1 , то в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вона була споживачем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води та послуг за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за вищенаведеною адресою а, відповідно, можливо стверджувати, що між відповідачем та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» існували зобов`язання, що випливають з договору про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, а також послуг з абонентського обслуговування з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на адресу - КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2024 року справу розподілено судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 04 червня 2024 року.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 07 червня 2024 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

22 липня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовної заяви посилаючись на те, що ОСОБА_1 вів з нею переговори про добровільне виселення з квартири і направляв письмові вимоги про звільнення квартири з вересня 2021 року. Вперше позивач побачив її на засіданні суду в листопаді 2022 року, з питання примусового виселення її з квартири за його позовом. До цього часу вона жодного документа про продаж квартири не мала та позивача не бачила, тому що довгий час проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що зафіксовано ДВС Святошинського районну, та кореспонденцію вони направляють за цією адресою. В квартирі зберігалися її речі, так як там проживав її син, ОСОБА_3 , який мобілізований до лав ЗСУ з 07 березня 2022 року. Вона приїздила вигулювати собак сина, вигулювала їх та інколи ночувала. Місце її реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач вводить в оману суд стверджуючи, що ця квартира в оренді. Дана квартира використовується для ведення трудової діяльності, так як зареєстрований за цією адресою ФОП та в оренду не здається. Позивач звертався до Солом`янського районного суду м. Києва з цивільним позовом про стягнення з неї боргу за постачання холодної води по справі № 760/24894/23 в якій позивачем були надані підробні акти її проживання, чим не довів її проживання. З цього приводу в Святошинському УП подано заяву яка приєднана до кримінальної справи 0000229. Позивач не має прямих договорів з постачальниками комунальних послуг. Оформлення електронного кабінету не є оформлення договору. У постачальників комунальних послуг до неї не було вимог погашення боргу, тому що вона частково сплачувала за домовленістю.

25 липня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правову (правничу) допомогу в якій останній просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені ним на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 14 000 грн. додавши до заяви копію договору про надання професійної правничої допомоги № 24/05/24 від 24 травня 2024 року та копію Акта № 1 виконаних робіт Адвокатм від 24 липня 2024 року.

Крім того, 25 липня 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив та 30 липня 2024 року доповнення до відповіді на відзив, відповідно до якого просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 82 362, 38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн., а також витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 14 000,00 грн. Зазначає, що у своєму відзиві відповідач, як на підставу відмови у задоволені заявлених позивачем вимог посилається на те, що вона вже довгий час проживає за адресою кв. АДРЕСА_5 . В квартирі АДРЕСА_1 зберігалися її речі і проживав її син ОСОБА_4 . Позивач приїздила - вигулювала собак сина. Інколи ночувала. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у зв`язку із недоведеністю того, що саме ОСОБА_2 відповідач у справі була споживачем (користувалась) комунальними послугами у квартирі АДРЕСА_1 . 15 березня 2023 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу власника про виселення його з квартири, звільнення квартири від речей відповідача та про сплату останнім боргу за отримані (спожиті) комунальні послуги поштовим відправленням з описом вкладення, яку не було добровільно виконано відповідачем. 01 травня 2023 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/15798/22, яке залишене в силі постановою Київського апеляційного суду від 08.11.2023, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення. Вирішено виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , що належить позивачу. 15 листопада 2023 року позивач звернувся до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про виселення відповідача з кв. АДРЕСА_1 , що була зареєстрована в журналі ЄО за № 65996 від 15.11.23. В довідці Святошинського УП ГУ НП у м. Києві про результати перевірки матеріалів ЄО №65996 від 15.11.2023 зазначено, що в ході перевірки здійснено вихід за вищевказаною адресою та отримано пояснення від ОСОБА_2 в яких остання зазначила, що більше 30-ти років проживає за адресою АДРЕСА_2 та має право власності на таку квартиру на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке не анульоване. Також на даний час судом розглядаються позовні вимоги позивача про примусове її виселення з квартири. А оскільки рішення за результатами їх розгляду відсутнє то вона вважає, що проживає у квартирі законно. 05 грудня 2023 року Святошинське УП ГУ НП у м. Києві листом №16483/125/54/05-2023 повідомило позивача, що взаємовідносини, що виникли між сторонами конфлікту відносяться до цивільно -правових і мають розглядатись в судовому порядку. 22 листопада 2023 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/3256/23, яке залишене в силі постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві УМЮ Міністерства юстиції (м. Київ), ДП «Сетам», ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведених електронних торгів та застосування наслідків недійсності правочину. 02 квітня 2024 року рішенням Солом`янського районного суду у справі №760/24894/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення з останньої суми коштів, сплачених ОСОБА_1 за комунальні послуги в розмірі 12 974, 01 грн. 02 квітня 2024 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 зазначила, що вона в квартирі проживає більше 30 років і є споживачем комунальних послуг, а позивач в квартирі не проживає та, відповідно, не є споживачем комунальних послуг. В задоволенні позову просила відмовити, так як вона не має обов`язку перед Позивачем з оплати вартості спожитих комунальних послуг. В ході розгляду справи №760/24894/23 судом встановлено, що ОСОБА_2 , в період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2023 року разом з ОСОБА_3 була споживачем житлово-комунальної послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та абонентського обслуговування по квартирі АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 . Зазначена обставина повністю визнана самою ОСОБА_2 у поясненнях наданих суду, а факт її проживання в квартирі у вказаний період підтверджується рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року у справі №759/15798/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.11.2023, та актами про фактичне проживання ОСОБА_2 в квартирі від 15.12.2016, від 02.04.2023, від 13.10.2023, а також матеріалами перевірки Святошинського УП ГУНП у м.Києві за №65996, яка внесена до журналу єдиного обліку (ЄО) від 15.11.2023. 02 травня 2024 року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого документа в межах №73835462 при виході для перевірки добровільного виконання боржником виконавчого документа встановлено, що боржником ОСОБА_2 вимоги виконавчого листа добровільно не виконані. Остання на вимогу виконавця відкрила двері квартири та пояснила, що в квартирі нібито не проживає, а проживає її син ОСОБА_4 . Доступ до квартири надати відмовилась. В особистих письмових поясненнях наданих виконавцю вказала, що в квартирі знаходяться її особисті речі. Проживає син і його дві собаки, які вона приходить годувати. Голова правління ОСББ, який був присутній при вчиненні виконавчих дій на вимогу державного виконавця надав письмові пояснення. В яких зазначив, що пояснення ОСОБА_2 , що вона не мешкає в квартирі, а лише щодня приїздить, щоб погодувати та вигуляти собак, не відповідають дійсності. ОСОБА_2 біля 30 років постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїм сином. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 було вручено вимогу державного виконавця від 02 травня 2024 року про проведення виконавчих дій з її примусового виселення на 16.05.2024. 16 травня 2024 року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа виселено боржника ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 в примусовому порядку. Описане майно боржника, що знаходилося в квартирі передано на відповідальне збереження власнику квартири, позивачу у цій справі, ОСОБА_1 , таке майно відповідача і досі знаходиться на зберіганні позивача до його повернення або примусової реалізації в порядку передбаченого статтею 66 Закону України «Про виконавче провадження». Все вище наведене, переконливо доводить факт безпідставного проживання та споживання комунальних послуг відповідачем ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 по 16.05.2024. Наслідком не добросовісної поведінки відповідача по не сплаті за спожиті нею комунальні послуги, є те, що станом на 30 квітня 2024 року за адресою АДРЕСА_2 , крім іншого, утворилася заборгованість за спожиті відповідачем комунальні послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентського обслуговування з постачання теплової енергії та гарячої води перед КП «Київтеплоенерго» в розмірі 82 362, 38 грн., які позивач самостійно сплатив та просить стягнути з відповідача.

В судове засідання 03 грудня 2024 ркоу позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. 03 грудня 2024 року до суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Керуючись ч. 8 ст. 141 ЦПК України, подав заяву щодо відшкодування витрат на правничу допомогу з якої вбачається, що докази щодо витрат які позивач має понести або поніс у зв`язку з розглядом справи позивачем будуть надані протягом п`яти днів після задоволення рішення.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. 25 липня 2024 року до суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

В судове засідання 03 грудня 2024 року відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. 11 вересня 2024 року, 02 жовтня 2024 року до суду направила заяву в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Позовні вимоги просить залишити без задоволення.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом (а.с. 10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 вересня 2021 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України, при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Як вбачається зі статті41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно до пунктів 5, 6, 13 ч. 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

П. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).

Аналізуючи зазначені норми матеріального права та усталену практику Верховного Суду можна дійти висновку, що за загальним правилом, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги. Разом із тим, власник не позбавлений права вимагати від осіб, які фактично користуються (споживають) житлово-комунальними послугами сплати відповідної компенсації, якщо інше не передбачено договором між ними.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2024 року (справа № 372/2236/21).

Відтак, відповідач є солідарним боржником по відношенню до обов`язку з оплати вартості комунальних послуг, наданих за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Крім того, 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано договір про надання КП «Київтеплоенерго» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води.

Однак, відповідач в порушення умов договорів та вимог, що передбачені наведеними вище нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та абонентського обслуговування за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок НОМЕР_2 , належним чином не виконувала.

У зв`язку з цим у споживачів комунальних послуг у квартирі станом на 30 квітня 2024 року виникла заборгованість в розмірі 82 362 грн. 38 коп. грн, що складалася з боргу за теплову енергію в розмірі 65 201 грн. 80 коп., абонентське обслуговування з постачання теплової енергії в розмірі 961 грн. 28 коп., за постачання гарячої води в розмірі 15 738 грн. 80 коп. та абонентське обслуговування з постачання гарячої води в розмірі 460 грн. 50 коп.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/5726/19 роз`яснила активну роль суду в цивільному процесі, яка проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Частиною 514 Кодексу визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 Кодексу).

Встановлено, що позивач, як власник квартири та особового рахунку, самостійно погасив заборгованість за спожиті відповідачем житлово-комунальної послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та абонентського обслуговування по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок НОМЕР_2 станом на 30 квітня 2024 року в розмірі 82 362 грн. 38 коп.

На підтвердження понесених витрат у розмірі 82 362 грн. 38 коп., які позивач просить стягнути, останнім надано відповідні квитанції (а.с. 22-26).

Крім того, позивачем також було надано Акт про не проживання особи від 13 жовтня 2023 року, Акт про фактичне проживання особи від 13 жовтня 2023 року, довідку про проведення перевірки матеріалу ЄО № 65996 від 15 листопада 2023 року, відповідь про розгляд звернення до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 05 грудня 2023 року № 16483/125/54/05-2023, розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період 01.01.2016 - 30.04.2018, рахунок за комунальні послуги.

Таким чином, виконавши зобов`язання ОСОБА_2 перед кредитором КП «Київтеплоенерго» зі сплати суми в розмірі 82 362 грн. 38 коп., позивач сам набув прав кредитора на вказану суму по відношенню до ОСОБА_2 як боржника.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження сплати заборгованості за спожиті послуги.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідач не надав.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів з відповідача у розмірі 82 362 грн. 38 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцієї № 6693-6319-Q5FE від 29 травня 2024 року, яке міститься в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу та заявлено вимогу їх покладання на відповідача. Так, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на оплату правової допомоги адвокатом, які позивач поніс та які очікує понести в суді першої інстанції становить 14 000 грн.

Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Однак, у зв`язку із надходженням заяви від позивача вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, на даний час суд не вирішує.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 16, 512, 514, 525, 526, 530, 625, 629, 1046, 1048, 1077 ЦК України, ст. ст. 12, 76 - 81, 89, 95, 133, 141, 229, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошові кошти в розмірі 82 362 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя І. О. Тесленко