Справа № 465/7644/20 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/897/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Оліярник Ольги Романівни на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року в складі судді Мигаль Г.П. в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Львівська міська рада, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Зуєва Світлана Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, -

встановив:

У листопаді 2020 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років. Просив встановити факт, що він, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживали однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 не менше п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2014 року по 07.09.2020.

Заяву обґрунтовував тим, що у протягом зазначеного періоду часу постійно проживав у квартирі померлої ОСОБА_3 без реєстрації. В 2019 році ОСОБА_3 виявила бажання укласти договір довічного утримання, який був посвідчений нотаріусом 02.04.2019. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 16 листопада 2020 року отримав від нотаріуса листа, в якому йому було роз`яснено про необхідність подання документів, які підтверджують його статус спадкоємця. У зв`язку з тим, що він та спадкодавець ОСОБА_3 були зареєстровані за різними адресами, та він не являється спадкодавцю кровним родичом, позбавлений можливості довести свої спадкові права в позасудовому порядку. Тобто встановлення факту спільного проживання йому потрібно для прийняття спадщини у порядку ст. 1264 ЦК, якою передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи Львівська міська рада, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Зуєва Світлана Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , апеляційну скаргу в інтересах якого подано адвокатом Оліярник О.Р. Вважає ухвалу незаконною, такою, що не відповідає принципам верховенства права, внаслідок неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції залишаючи заяву без розгляду не перевірив законність та обґрунтованість доводів Львівської міської ради, викладені в заяві заінтересованої особи від 05.10.2022; діяв з надмірним формалізмом, врахувавши лише суперечливу заяву Львівської міської ради про наявність спору про право, не перевіривши мотивів заінтересованої особи та правомірності аргументації Львівської міської ради, які стали підставою для декларування наявності спору про право у даній справі.

Додає, що заявник вернувся до нотаріуса про прийняття спадщини в межах 6 місячного строку, передбаченого законом, а саме 20.10.2020. Як вбачається із матеріалів справи, окрім заявника, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , немає. ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем. Отримавши лист Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Зуєвої С.М., заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідною заявою, оскільки будь якого іншого позасудового порядку для підтвердження факту проживання однією сім`єю понад п`ять років разом із спадкодавцем, окрім як звернення до суду в порядку окремого провадження, не передбачено. Львівська міська рада, зважаючи на те, що після смерті спадкодавця пройшло вже більше 3 років, всупереч ст. 1277 ЦК України, не зверталась до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, незважаючи на свій прямий обов`язок.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року, праву направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно із ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд своє рішення мотивував тим, що в ході розгляду заяви встановлено, що у даному випадку існує спір про право, оскільки встановлення факту за заявою ОСОБА_2 потрібно йому для отримання у власність спадкового майна, при цьому заінтересована особа Львівська міська рада оспорює право заявника на спадкове майно.

Суд вказав, що з точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року (справа № 522/11740/14-ц, провадження № 61-19160св18), від 27 червня 2018 року (справа №522/10696/17, провадження № 61-12109св18), від 31 жовтня 2018 року (справа № 477/284/16-ц, провадження № 61-24391св18), у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2021 року (справа № 643/14985/18-ц).

Водночас, суд роз`яснив ОСОБА_2 , що він не позбавлений права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з такого.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30травня 2008року №7«Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, поняття "спір про право" пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

За приписами часини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Судом встановлено, що 20.10.2020 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Зуєвої С.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наданих документів, приватний нотаріус не міг встановити родинних відносин між заявником та спадкодавцем, просив надати докази родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем. При цьому у листі повідомленні №98/02-14 від 16.11.2020 зазначив, що відповідно до п.4.2. розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України такими доказами є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_2 просив встановити факт постійного проживання однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 не менше п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2014 року по 07.09.2020.

Встановлення факту спільного проживання йому необхідно для належного оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_3 07.09.2020.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 липня 2022 року за заявою представника заявника, судом до участі у справі залучено Львівську міську раду як заінтересовану особу, оскільки як зазначив суд, рішення по справі може вплинути на її права та обов`язки.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 641/5425/21 (провадження № 61-2699св23) зроблено висновок, що «у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідача є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Як вбачається із змісту заяви заінтересованою особою заявник визначив приватного нотаріуса Зуєву С.М., яка відповідно до Закону України «Про нотаріат» та сталої судової практики, не може мати спільних інтересів з особами, які звернулися до неї за вчиненням нотаріальної дії.

Так, у справах окремого провадження та справ про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Нотаріус може бути лише відповідачем в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства, як спір про право.

Як встановлено судом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 , який на час смерті ОСОБА_3 , за однією адресою з останньою зареєстрованим не був.

Враховуючи той факт, що наразі відсутні спадкоємці, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, а після смерті ОСОБА_3 сплинув річний строк, передбачений ч. 2 ст. 1277 ЦК України, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявний спір про право між ОСОБА_2 та Львівською міською радою, яка судом залучена до участі у справі як заінтересована особа, відтак має право у відповідності до вимог ст.1277 ЦК України заявити вимоги про визнання спадщини відумерлою.

Враховуючи заперечення Львівської міської ради щодо задоволення заяви про встановлення спільного проживання в порядку окремого провадження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без розгляду, оскільки з даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, при цьому правильно роз`яснив, що залишення без розгляду заяви не позбавляє заявника права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Інших доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування судового рішення яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Оліярник Ольги Романівни залишити без задоволення.

Ухвалу Фанківського районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк