РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до цивільно-правової угоди №1-18/04/2023 від 18 квітня 2023 року про надання послуг відповідач надавав йому, позивачу, послуги із перевезення вантажів належними йому, позивачу, автомобілями, зокрема, вантажним автомобілем Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 . Виконуючи умови вищевказаної угоди, 18 квітня 2023 року відповідач, здійснюючи керування даним автомобілем, завдав йому пошкоджень, внаслідок чого було повністю втрачене ліве вікно в спальному відділенні транспортного засобу. У зв?язку із ексклюзивністю даної автозапчастини, її покупку можна здійснити виключно у офіційного виробника в Республіці Польща, вартість становить 6 073, 00 грн. Вирішити добровільно цю дорожньо-транспортну пригоду шляхом усних домовленостей на підставі взаємної згоди в оцінці обставин пригоди сторонам не вдалося. Фактично, відповідач від сплати вартості матеріальних збитків, спричинених автомобілю, не відмовився, однак, в обумовлені сторонами строки так і не виконав свого усного зобов?язання. Відтак, на підставі ст.1166 ЦК України, просить стягнути майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 6073 грн.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач з 02.06.2017р. зареєстрований як фізична особа - підприємець, основний вид економічної діяльності - "вантажний автомобільний транспорт".

В обгрунтування позовних вимог позивачем долучено копію цивільно - правової угоди №1-18/04/2023, укладеної 18 квітня 2023 року між позивачем та відповідачем, відповідно до умов якої замовник (позивач у справі) доручає, а виконавець (відповідач у справі) бере на себе зобов"язання виконати такі роботи, а саме перевезення вантажів по території України та закордоном автомобілем Renault д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем Renault д.н.з. НОМЕР_2 , які належать замовнику.

Позивач зазначає, що, здійснюючи 18 квітня 2023 року керування автомобілем Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 відповідач завдав пошкоджень даному автомобілю, внаслідок чого повністю втрачене ліве вікно в спальному відділенні транспортного засобу.

У відзиві на позовну заяву відповідач погоджується з тим, що надав позивачу послугу із перевезення вантажів автомобілем Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 . Однак, позивачем не надано, зокрема, доказів ДТП, в якому заподіяна шкода, доказів вини саме відповідача у пошкодженні майна, документів, які обгрунтовують позовні вимоги позивача.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відзив на позовну заяву не відповідає вимогам ЦПК України.

У письмових поясненнях, поданих ОСОБА_3 в порядку ст.181 ЦПК України, вона зазначає, що працює менеджером у позивача, що саме відповідач завдав автомобілю Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 пошкоджень.

У запереченнях на відповідь на відзив та письмові пояснення відповідач зазначає, що ОСОБА_3 жодним чином не залучена до участі у справі та є зацікавленою особою на стороні позивача. Матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про те, що відносно позивача відповідачем були вчинені неправомірні дії.

Суд не бере до уваги письмові пояснення ОСОБА_3 оскільки така не є учасником судового процесу, позивачем не заявлялося жодних клопотань про її залучення до справи. Крім того, з наданих письмових пояснень вбачається, що ОСОБА_3 не була безпосереднім свідком, які описує позивач, про такі обставини їй відомо зі слів позивача.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частини першої та другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З наведено слідує, що для відшкодування шкоди завданої фізичній особі необхідно встановити обставини заподіяння такої майнової шкоди (розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як: - наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; - неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду; - вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх зазначених складових є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Своєю чергою відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

Відповідно до правової конструкції статті 1166 ЦК України, позивачу потрібно довести факт спричинення йому шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача. Натомість, обов`язок доведення відсутності вини в спричиненні шкоди покладається на відповідача.

Позивачем не доведено факту настання дорожньо - транспортної пригоди (як це зазначено в позовній заяві) за участю відповідача та транспортного засобу Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 .

В матеріалах справи відсутні будь - які документи, зокрема, європротокол, страховий акт, протокол чи постанова у справі про адміністративне правопорушення, висновки експертів, в яких би було зафіксовано обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги.

В матеріалах справи відсутні будь - які письмові пояснення свідків, які були безпосередніми очевидцями обставин, які описує позивач в позовній заяві.

Так само, відсутні, зокрема, фотографії та відеозаписи, які свідчили би про наявність події, за якої відповідачем було пошкоджено автомобіль позивача.

Долучені до позовної заяви документи свідчать лише про факт укладення угоди між сторонами та вартість скла кабіни. При цьому, в долученому рахунку не зазначено марку та модель транспортного засобу, до якого куплено скло кабіни.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зв"язку з їх недоведеністю.

На підставі викаденого, керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 274 - 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Відмовити у позовних вимогах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, за недоведеністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. Кузь