№ 207/5861/23
№ 2/207/196/24
17 січня 2024 року м. Кам`янське
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Юрченко І.М.,
при секретарі Сівачук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання припиненими кредитного і іпотечного договорів у зв`язку з належним виконанням зобов`язань та вилучення запису з Державного реєстру речових правна нерухоме майно щодо об`єкту обтяження,-
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання припиненими кредитного і іпотечного договорів у зв`язку з належним виконанням зобов`язань та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту обтяження.
17 травня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» був укладений Іпотечний договір № DZB0GK00770153, згідно умов якого Позивач надав в іпотеку нерухоме майно: квартиру, загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить Позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. 17 травня 2006 року (реєстраційний номер 2163), а також накладена заборона відчуження вищевказаної квартири до припинення чи розірвання іпотечного договору та зареєстрована в реєстрі за № 2164.
Крім того, 17 травня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року ПриватБанк уклав договори поруки з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Згідно з пунктом 2.3.3 Кредитного договору № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року, Банк на власний розсуд має право змінити умови договору: вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення або розірвати договір в судовому порядку.
Відповідач скористався своїм вищевказаним правом і свою вимогу про дострокове виконання зобов`язань за цим договором виклав в позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку подав до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська 09 вересня 2015 року.
21 грудня 2015 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська було винесено рішення по цивільній справі № 207/4138/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року, яким солідарно стягнуто з них заборгованість у розмірі 8412,72 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за кредитом 7643,23 доларів США; заборгованості за процентами 571,78 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 122,92 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 74,79 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2665,15 грн. Вищезазначене рішення набрало чинності 04.01.2016 року.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Постановою Верховного Суду України від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) закріплена правова позиція про припинення нарахування процентів у випадку пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів.
У зв`язку з вищенаведеним, після подання 09 вересня 2015 року позовної заяви до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська АТ КБ «ПриватБанк» був зобов`язаний припинити нарахування процентів за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року.
Однак Відповідач, всупереч вимогам цивільного законодавства, вдруге подає позовну заяву до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року та договорами поруки у розмірі 9711,92 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за процентами 3780,51 доларів США; заборгованості за комісією 949,62 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 04.08.2015 року по 20.09.2018 року 4981,79 доларів США.
07 травня 2019 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська ухвалено рішення по цивільній справі № 207/1779/18, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення набрало чинності 01 липня 2019 року.
Крім того, 12 серпня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» втретє подає позовну заяву до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року у розмірі 2056,96 доларів США, яка становить 3% річних від простроченої суми.
27 квітня 2023 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська винесено рішення по цивільній справі № 207/2203/22, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення набрало чинності 21 вересня 2023 року після винесення постанови Дніпровським апеляційним судом, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Звертає увагу суду на те, що АТ КБ «ПриватБанк», після отримання виконавчих листів по цивільній справі № 207/4138/15-ц, направляє їх в Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса).
21 березня 2016 року було відкрито чотири виконавчих провадження з примусового виконання виконавчих листів № 207/4138/15-ц від 21.12.2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 (ВП № 50586739), ОСОБА_2 (ВП №50587237), ОСОБА_3 (ВП № 50586966) та ОСОБА_4 (ВП № 50587387) на користь ПриватБанку заборгованості у розмірі 8412,72 доларів США та судового збору у розмірі 2665,15 грн.
У зв`язку з повним фактичним виконанням вимог виконавчих документів, тобто з причини сплати боржниками суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у повному обсязі, 06 вересня 2023 року державним виконавцем Південного ВДВС Гезою А.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_4 , а також 11 вересня 2023 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень: № 50586739 відносно ОСОБА_1 , № 50587237 відносно ОСОБА_2 , № 50586966 відносно ОСОБА_3 .
Статтею 598 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) передбачені підстави припинення зобов`язання, а саме: зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Таким чином, у зв`язку з виконанням Позивачем в повному обсязі вимог Відповідача про дострокове погашення всієї суми заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року у розмірі 8412,72 доларів США, а також погашенням всіх витрат по сплаті судового збору та витрат виконавчих проваджень, Позивач вважає вищевказаний кредитний договір припиненим.
Щодо визнання іпотечного договору припиненим.
Згідно з частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Пунктом 1 частини 1 статті 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобо в`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Пунктом 27 Іпотечного договору № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року передбачено, що термін дії договору до повного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором та всім додатковим угодам до нього.
Таким чином, у зв`язку з повним виконанням Позивачем зобов`язань за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року настали юридичні наслідки прининення Іпотечного договору № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, в заяві представник позивача просила розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцезнаходженням.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до пункту 1.3 вказаного договору, зобов`язання позичальника за договором забезпечуються нерухомим майном, квартирою яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (арк. с. 8-9).
17 травня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» був укладений Іпотечний договір № DZB0GK00770153, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. 17 травня 2006 року (реєстраційний номер 2163). згідно умов якого Позивач надав в іпотеку нерухоме майно: квартиру, загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить Позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. У пункті 27 договору зазначено, що термін дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором та всім додатковим угодам до нього.
У зв`язку із посвідченням вказаного договору іпотеки, приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. 17 травня 2006 року було накладено заборону на відчуження зазначеної квартири до припинення чи розірвання договору (арк. с. 10-12).
У якості забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, 17 травня 2006 року були укладені договори поруки: № DZB0GK00770153/1 з ОСОБА_2 , № DZB0GK00770153/2 з ОСОБА_3 , № DZB0GK00770153/3 з ОСОБА_5 .
21 грудня 2015 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська було винесено рішення по цивільній справі № 207/4138/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року, яким солідарно стягнуто з них заборгованість у розмірі 8412,72 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за кредитом 7643,23 доларів США; заборгованості за процентами 571,78 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 122,92 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 74,79 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2665,15 грн. Вищезазначене рішення набрало чинності 04.01.2016 року (арк. с. 14-15).
30.05.2018 року позивач подає позовну заяву до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року та договорами поруки у розмірі 9711,92 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за процентами 3780,51 доларів США; заборгованості за комісією 949,62 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 04.08.2015 року по 20.09.2018 року 4981,79 доларів США.
07 травня 2019 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська ухвалено рішення по цивільній справі № 207/1779/18, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення набрало чинності 01 липня 2019 року (ар.с.16-18).
Крім того, 12 серпня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» втретє подає позовну заяву до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року у розмірі 2056,96 доларів США, яка становить 3% річних від простроченої суми.
27 квітня 2023 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська винесено рішення по цивільній справі № 207/2203/22, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішення набрало чинності 21 вересня 2023 року після винесення постанови Дніпровським апеляційним судом, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін (арк. с. 61-67).
21 березня 2016 року було відкрито чотири виконавчих провадження з примусового виконання виконавчих листів № 207/4138/15-ц від 21.12.2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 (ВП № 50586739), ОСОБА_2 (ВП №50587237), ОСОБА_3 (ВП № 50586966) та ОСОБА_4 (ВП № 50587387) на користь ПриватБанку заборгованості у розмірі 8412,72 доларів США та судового збору у розмірі 2665,15 грн.
У зв`язку з повним фактичним виконанням вимог виконавчих документів, тобто з причини сплати боржниками суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у повному обсязі, 06 вересня 2023 року державним виконавцем Південного ВДВС Гезою А.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_4 (арк. с. 28); 11 вересня 2023 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень: № 50586739 відносно ОСОБА_1 (арк. с. 25), № 50587237 відносно ОСОБА_2 (арк. с. 26), № 50586966 відносно ОСОБА_3 (арк. с. 27).
Після погашення заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду стягувач банк не звертався до державного реєстратора із заявою про скасування державної реєстрації обтяження майна іпотекою.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`заний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2015 року рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська по цивільній справі № 207/4138/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року, солідарно стягнуто з них заборгованість у розмірі 8412,72 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за кредитом 7643,23 доларів США; заборгованості за процентами 571,78 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 122,92 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 74,79 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2665,15 грн. Вищезазначене рішення набрало чинності 04.01.2016 року (арк. с. 14-15).
07 травня 2019 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська ухвалено рішення по цивільній справі № 207/1779/18, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року та договорами поруки у розмірі 9711,92 доларів США, яка складалася з наступного: заборгованості за процентами 3780,51 доларів США; заборгованості за комісією 949,62 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 04.08.2015 року по 20.09.2018 року 4981,79 доларів США. Рішення набрало чинності 01 липня 2019 року (арк. с. 16-18).
27 квітня 2023 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська ухвалено рішення по цивільній справі № 207/2203/22, згідно з яким суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року у розмірі 2056,96 доларів США, яка становить 3% річних від простроченої суми. Рішення набрало чинності 21 вересня 2023 року після винесення постанови Дніпровським апеляційним судом, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін (арк. с. 61-67).
Виходячи з вищезазначеного, враховуючи рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.
Відповідно до ч1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Поняття охоронюваного законом інтересу в логічно-смисловому зв`язку з поняттям суб`єктивного права визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Одним з таких законних інтересів є інтерес до правової визначеності у відносинах у суспільстві для знання та розуміння своїх прав й обов`язків, а також передбачуваності наслідків своїх дій чи бездіяльності.
Якщо дії або бездіяльність інших осіб створюють для особи правову невизначеність щодо її прав і обов`язків у відносинах із цими особами, така особа може звернутись до суду для захисту свого інтересу у правовій визначеності у відносинах із цими особами.
Оскільки не дивлячись на наявність судового рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська по цивільній справі № 207/4138/15-ц про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та його повне виконання боржником, АТ КБ Приватбанк» продовжує періодично, як встановлено у судовому засіданні, подавати позови до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і судами вже двічі відмовлялось у задоволенні таких позовних вимог, а отже суд встановлює наявність права ОСОБА_1 для звернення до суду з метою правової визначеності у відносинах.
Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Як встановлено судом 17 травня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено іпотечний договір № DZB0GK00770153. Предметом іпотеки є спірна квартира, яка належить іпотекодавцю на праві власності.
Звертаючись до суду з позовом про визнання договору припиненим, припинення обтяження та вилучення запису, позивач посилався на повне виконання кредитного зобов`язання, а тому іпотека за договором, якими забезпечувалось виконання кредитного договору, є припиненою як похідне зобов`язання, отже, наявні підстави для зняття обмеження із заставного майна.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.
Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.
При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання.
Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатив заборгованість за кредитним договором, яка встановлена рішенням суду у справі № 207/4138/15-ц, про що також свідчать постанови державного виконавця Південного ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Гези А.С. про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_4 (арк. с. 28); відносно ОСОБА_1 (арк. с. 25), відносно ОСОБА_2 (арк. с. 26), відносно ОСОБА_3 (арк. с. 27).
Виходячи з вищезазначеного, та враховуючи те, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, забезпечувальне зобов`язання також припинилося.
Заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року в сумі, що визначена рішенням суду від 21 грудня року, повністю сплачена боржником.
Однак суд не погоджується з формулюванням позовних вимог в частині визнання договору іпотеки припиненим з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення.
За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.
Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.
Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.
Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.
Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.
Звертаючись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви просив визнати іпотечний договір припиненим. При цьому позивач на обґрунтування своїх вимог як фактичні підстави позову визначав те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку із його належним виконанням, тому іпотека за договором, яким забезпечувалося виконання кредитного договору як основного зобов`язання, також є припиненою як похідне зобов`язання. Як на правові підстави вимог, позивач посилався на статті 391, 598, 599 ЦК України.
Оцінюючи правомірність та ефективність обраного способу захисту, Верховний Суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін.
Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір».
Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом.
Тому належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена, а не визнання припиненим іпотечного договору, як вказав в прохальній частині позову позивач.
У зв`язку із тим, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).
Враховуючи, що суд встановив, що основне зобов`язання фактично виконано боржником, про що, зокрема, свідчать постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду про стягнення заборгованості, суд вважає за необхідне зазначити про те, що припиненою є іпотека, а не договір іпотеки, що відповідає правомірному способу захисту порушених прав.
Враховуючи те, що позивач обрав правомірний та ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів - визнання права (що включає в себе також відсутність права), тому зміна формулювання резолютивної частини рішення суду: «визнати іпотечний договір припиненим» на правильне: «визнати іпотеку за іпотечним договором такою, що припинена», не є зміною судом предмета позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів залишається незмінним.
Некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що іпотека припинилася у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду про дострокове погашення заборгованості, проте позивач помилково просив визнати припиненим договір іпотеки, а не іпотеку, що не відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, з яким погодився і Верховний Суд, застосувавши його у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18).
Щодо скасування обтяжень іпотекою спірного нерухомого майна суд зазначає наступне.
Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Суд виходить з того, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.
Враховуючи те, що свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит боржник виконав в повному обсязі та належним чином, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
Крім того, на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем так і не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, а обов`язок в іпотекодавця щодо безпосереднього звернення до іпотекодержателя із заявою про припинення обтяження відсутній.
Обсяг основного зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року визначений рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська області від 21 грудня 2015 року в цивільній справі № 207/4138/15-ц. У зв`язку з повним фактичним виконанням вимог виконавчих документів, тобто з причини сплати боржниками суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у повному обсязі, 06 вересня 2023 року державним виконавцем Південного ВДВС Гезою А.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50587387 відносно ОСОБА_4 (арк. с. 28); 11 вересня 2023 року винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень: № 50586739 відносно ОСОБА_1 (арк. с. 25), № 50587237 відносно ОСОБА_2 (арк. с. 26), № 50586966 відносно ОСОБА_3 (арк. с. 27).
АТ КБ «ПриватБанк» постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржувало, фактично погодившись із повним виконанням божником основного зобов`язання за кредитним договором, що є наслідком припинення вказаного зобов`язання.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Ні відзиву, ні заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача щодо виконанням божником основного зобов`язання за кредитним договором нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 про визнання припиненими кредитного і іпотечного договорів у зв`язку з належним виконанням зобов`язань та вилучення запису з Державного реєстру речових правна нерухоме майно щодо об`єкту обтяження,- задовольнити.
Вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснений державним реєстратором: приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом Віктором Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі № 2164, на підставі Іпотечного договору № DZB0GK00770153 від 17.05.2006 року, зареєстрованого в реєстрі № 2163, щодо об`єкту обтяження квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 22 січня 2024 року.
Суддя І.М. Юрченко