Дата документу 25.11.2024Справа № 554/3197/20
Провадження № 2/554/1876/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024р. м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді Бугрія В.М., за участю секретаря Янушкевіч К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати, стягнення 3% річних та інфляційних збитків,

В С Т А Н О В И В:

14.04.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до Октябсрького районного суду м.Полтави із позовом до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати, стягнення 3% річних та інфляційних збитків, де просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати у розмірі 4745,14 грн. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 3 % річних та інфляційних збитків у розмірі 43742,16 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року по справі №554/1894/13-ц позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі у сумі 4435 грн. 44 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2014 року, по справі №554/10774/13-ц позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2014 року по справі №554/10774/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду в сумі 13774 грн. 77 коп. та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2016 року з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду у сумі 10309 грн. 59 коп.

В зв?язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 самостійно рішення суду не виконувала за заявою ОСОБА_1 . Київським відділом державної виконавчої служби були відкриті виконавчі провадження щодо стягнення коштів з ФОП ОСОБА_2 присуджених судом.

Відповідно до виписки з рахунків в національній валюті від 30.01.2015 року філією Полтавське відділення «Ощадбанку» з ОСОБА_2 на рахунок позивача була виплачена заробітна плата у розмірі 4391 грн. 09 коп. та 20.11.2015 року зарахована на рахунок ОСОБА_1 в порядку примусового виконання рішення суду.

25.11.2014 року постановою про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ Міщанина О.В. виконавче провадження з примусового виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2013 року про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 4435 грн. 44 коп. закінчено.

Отже, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2013 року по справі

№554/1894/13-ц в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 4435 грн.44 коп. виконано лише 20.11.2014 року.

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв?язку з несвоєчасним виконанням рішення.

При цьому компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати нараховується саме під час виплати заробітної плати, що роботодавець ФОП ОСОБА_2 не зробила тому вона вимушена була звернутися до суду.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року у справі відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомлення сторін.

30.06.2020 року від відповідачки надійшов відзив, в обґрунтуванні якого вказувала, що ОСОБА_2 обов?язок відповідача відносно ОСОБА_1 по всім виплатам при розрахунку заробітної плати, виконано у повному обсязі згідно чинного законодавства.

ОСОБА_1 отримала заробітну зарплату, отримала компенсацію (яка враховує індекс інфляції) за весь час затримки сплати зарплати згідно закону «Про компенсацію» та постанови КМУ «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159» (Платіжне доручення №9538 від 18.11.2014р), також сплачено податки та збори, виконавче провадження закрите (постанова ВП №44946505 Київського ВДВС Полтавського МУЮ про закінчення виконавчого провадження від 25.11.2014р.).

Враховуючи наведене, вважає, що наявні підстави у відмові в задоволенні вимог позовної заяви у зв?язку з не доведенням позивачем викладених в ній тверджень належними доказами та помилковим застосуванням норм матеріального права.

Суми, що стягнуті за рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.14 р. №554/10774/13-ц стягнуто з ФОП ОСОБА_2 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, на користь ОСОБА_1 13774,77 грн. і моральної шкоди 500,00 грн. та за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.01.2016р. №554/1204/15-ц стягнуто на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час не виконання рішення суду (затримки розрахунку при звільненні) 10369,59 грн., на ці суми згідно чинного законодавства не можуть застосовуватися ті норми закону які наведені позивачем, щодо розрахунків №1-13 зроблених позивачем індексацій інфляції, 3% штрафів і т.д. з вище наведеного є нікчемні.

З врахуванням наведеного, вимоги позивача щодо стягнення сум нарахованих 3% річних та інфляційних збитків у сумі 21520,41грн. не підлягають задоволенню.

10.07.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтуванні якого вказувала, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказує обставини, які взагалі не є предметом даного спору, у відзиві ОСОБА_2 зазначає «Так, жодним чином не згадано про те, що відносно ОСОБА_1 за період її працевлаштування були виплачені передбачені законодавством податки і збори, які відповідно зменшують суму нарахованого заробітку.

Щодо твердження у відзиві, що відповідач повністю сплатила борги ще у 2014 році, не відповідає дійсності. Відповідач надає постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.11.2014 року, відповідно до якої ФОП ОСОБА_2 сплачено на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 4435,44 грн., а також платіжне доручення № 9538 від 18.11.2014 року. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2014 року по справі №554/10774/13-ц, яким рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2013 року змінено в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшено суму стягнутих коштів з 14497,03 грн. до 13774,77 грн.

По даним справам були відкриті виконавчі провадження, по виконавчому листу

№54/10774/13-ц від 17.06.2014 року Київським ВДВС м. Полтави ГТУ юстиції у Полтавській області стягував з ФОП ОСОБА_2 борг у розмірі 10328,53 грн. впродовж 5 років, копії платіжних доручень додаються, і тільки 07.06.2018 року постановою було закінчено виконавче провадження №51420602. По виконавчому листу №554/1204/15-ц від 23.06.2016 року Київським ВДВС м. Полтави ГТУ юстиції у Полтавській області стягував з ФОП ОСОБА_2 борг у розмірі 10369,59 грн. впродовж 4 років, копії платіжних доручень додаються, і 29.11.2019 року постановою було повернуто виконавчий документ стягувачу по виконавчому провадженню №58082404. Станом на сьогодні залишок боргу становить 2312,06 грн.

Отже позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції у розмірі 21520 грн. підлягають до задоволення, а твердження викладені у відзиві не заслуговують до уваги.

24.07.2020 року від відповідача надійшли заперечення, де вона заперечувала факти які були викладені у відповіді на відзив, наводячи свої аргументи та підкріплюючи правовими позиціями Верховного Суду України.

08.12.2020 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, де просили стягнути з ФОП ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати у розмірі 3717,92 грн. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 3% річних та інфляційних збитків у розмірі 21133,94 грн.

19.10.2021 року відповідно до розпорядження керівника апарату суду цивільна справа передана на повторний авто розподіл у зв`язку з із закінченням повноважень судді Гальонкіної Ю.С. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрія В.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20.10.2021 року прийнято цивільну справу до провадження.

17.01.2022 року від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення та розрахунок заборгованості, просила задовольнити позов в повному обсязі.

24.10.2022 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, де просить суд відмовити у задоволення позовних вимог.

20.02.2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, де просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не враховувати пояснення відповідача.

29.06.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, де просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

03.10.2024 року від позивача надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача, аналогічні, які були долучені до справи попередньо.

Позивач та представник позивача позов підтримують, просили справу розглядати у їх відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу у її відсутність, просила відмовити у задоволення позову.

Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, у вирішення питання покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом при розгляді справи встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року по справі №554/1894/13-ц позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі у сумі 4435 грн. 44 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2014 року, по справі №554/10774/13-ц позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2014 року по справі №554/10774/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду в сумі 13774 грн. 77 коп. та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.

18.11.2014 р. ФОП ОСОБА_2 було надіслано до Київського відділу ВДВС Полтавського управління юстиції заяву про долучення до виконавчого провадження №44946505 бухгалтерської документації - розрахунок сплати заробітної плати при звільненні (з/п, та компенсації за затримку своєчасної виплати заробітної плати (компенсації втрати частини доходів і перерахунку компенсації за невикористану відпустку), де надано детальні правові та фінансові пояснення до бухгалтерських розрахунків, щодо виплати всіх сум, що належать робітниці при звільненні (в кількості восьми-листів відомостей по зарплаті).

Таким чином ФОП ОСОБА_2 відповідно вимог суду від 20.05.2013р. щодо належного забезпечення підтвердження сплати зарплати у вигляді відомостей по зарплаті було також виконано.

25.11.2014 р. Київський відділ ВДВС Полтавського міського управління юстиції видав постанову про закінчення виконавчого провадження №44946505 де встановлено: виконавчий документ №2/554/1709/2013 від 30.07.2013р. виконано повно та фактично, кошти перераховано на рахунок стягувача платіжним доручення від 18.11.2014 р. №9538 в розмірі 4435,44 грн.

Закон «Про оплату праці» ст.1 та ст.2 визначає - основну, додаткову заробітні плати, інші заохочувальні та компенсацій виплати (окрім сум компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв?язку з порушенням термінів ії виплати - відносять до фонду додаткової заробітної плати), але суми індексації заробітної плати та компенсації частини заробітної плати при несвоєчасному розрахунку відносяться до складу заробітної плати.

Індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст.33 Закону «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою КМ України від 07.05.1998р. №663, котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105%. (відповідно Постанові КМУ від 17.07.2003 №1078) 101%.

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв?язку з несвоєчасним виконанням рішення. Наприклад, коли воно мало бути виконано до січня 2013 року, то він і є місяцем, з якого обчислюється (береться за 100 відсотків) величина порога індексації».

В разі, якщо сума заробітної плати присуджується за рішенням суду, індексація нараховується з місяця, в якому таке рішення повинно було бути виконане (п.22 Постанови Пленуму ВС України від 24.12.1999 №13).

Відповідно чинного законодавства, ФОП було зроблено перевірку відповідних обчислень по індексації заробітної плати та на момент встановлення судом суми заборгованості по зарплаті (відносно ОСОБА_1 ), як за часом можливої сплати боргу при звільнені, ФОП зробила переоблік і встановлено що 2012р. і 2013р. індексація зарплати не застосовувалась, оскільки показник індексу інфляції на протязі зазначеного періоду були нижче порогу індексації.

Індексація заробітної плати здійснюється при нарахуванні заробітної плати за відповідний місяць, та індексація провадиться, відповідно законодавства тільки на частину заробітної плати яка відповідає сумі прожиткового мінімуму і провадиться в місяць сплати заробітної плати, якщо показник коефіцієнта індексу споживчих цін (індексу інфляції) перевершив 101%, якщо у розрахунковому місяці індекс споживчих цін менше 101% індексація в цьому місяці не застосовується.

Разом з тим, законодавством України не передбачено нарахування індексації на одну й ту саму суму заробітної плати щомісячно в разі її несвоєчасної виплати, оскільки таке нарахування має разовий характер.

Для цього ст..34 ЗУ «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, тобто за окремо визначеною процедурою заробітної плати.

Індексація заробітної плати та компенсація втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати проводиться за рахунок тих самих джерел, що і виплати, за невиплату яких вона нараховується згідно п. 7 Порядку №159.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати розраховується, як добуток нарахованої, але не виплаченої заробітної плати після утримання податків та обов?язкових платежів за відповідний місяць та приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100. Тобто в розрахунку суми компенсації бере участь «чиста» сума заробітної плати, що підлягає виплаті на руки працівнику після відрахування податків та обов?язкових зборів. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації, у свою чергу, розраховується шляхом множення місячних індексів споживчих цін, що публікуються Держкомстатом, за весь період невиплати заробітної плати, а саме з місяця, наступного за місяцем нарахування зарплати, по місяць, що передує виплаті заборгованості.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі № 637/992/16-ц (провадження № 61-2067св18).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач жодним чином не обґрунтувала розрахунок індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати, постійно уточнюючи і змінюючи розрахунки.

Сума 4746,14 грн., яку прохає стягнути позивач, складається із двох складових, які нараховуються окремо одна від одної. 15 розрахунків, які були долучені до позовної заяви, є розрахунками 3%річних та інфляційних збитків, які нараховані позивачем відповідно до статті 625 ЦК України. Крім того, згідно із офіційно оприлюдненою інформацією станом на 2012-2013 рік індекси інфляції не перевищували 101%. Позивач жодним чином не обґрунтувала підстави, на яких во на стягує індексацію заробітної плати.

З приводу позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних збитків на підставі статті 625 ЦК України увагу суд звертає на наступному.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування правомірності нарахування 3% річних та інфляційних збитків на грошові кошти, нараховані відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач посилається на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 01жовтня 2014 року по справі №6-113цс14, та постанову Великої палати Верховного Суду по справі №686/21962/15-ц від 16 травня 2018 року (провадження №14-1цс18).

Однак вказані правові висновки не можуть бути застосовані у даній справі, на підставі наступного.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №711/4010/13-ц (провадження №14-429цс19), у Розділі (1.2.3) «Щодо застосування припису частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин» зазначено:

«Суд першої інстанції вважав обґрунтованою вимогу позивачки про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги та середнього заробітку. Апеляційний суд з цим висновком не погодився. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, відмовляючи у задоволенні вимоги позивачки про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати такої допомоги, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Апеляційний суд вказав, що вимога позивачки про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги та середнього заробітку є безпідставною, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Велика Палата Верховного Суду з цим висновком суду апеляційної інстанції погоджується та звертає увагу на таке:

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц вона відступила від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) (див. пункт 32.1 постанови від 16 травня 2018 року).

Однак Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс-15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.»

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків на підставі статті 625 ЦК України, є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 524, 533, 625, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати, стягнення 3% річних та інфляційних збитків відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя : В.М.Бугрій