Ухвала

Іменем України

27 травня 2024 року

смт Краснопілля

справа № 578/452/24

провадження № 2-о/578/18/24

Краснопільський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Косар А. І. розглянув матеріали заяви

Заявник: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1

Заінтересована особа 1: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: невідоме

Заінтересована особа 2: ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1

Заінтересована особа 3: відділ «Служби у справах дітей`Краснопільської селищної ради , місцезнаходження юридичної особи: Україна, 42400, Сумська область, Сумський район, селище Краснопілля, вул. Мезенівська, буд. 16

про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком

та установив:

У травні 2024 року до Краснопільського районного суду Сумської області в порядку окремого провадження надійшла заяваОСОБА_1 , якою заявник просить суд:

встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2011 року народження;

визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2011 року народження, разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а у випадку переміщення в безпечне місце за адресою реєстрації бїх внутрішньо переміщених осіб.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року закріплено «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Ознайомившись з цією заявою, суддя доходить висновку, що заява не може бути прийнята загальним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття провадження з огляду на наступне.

Відповідно до частини дев`ятої статті 10 та частини третьої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України /далі по тексту також «ЦПК»/ встановлено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Тому, до заяв окремого провадження застосовуються загальні положення щодо позовних заяв.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року cправа № 560/17953/21 (п.104) визначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Заявник просить суд серед іншого встановити юридичний факт, проте не зазачена мета його встановлення.

Заявлена вимога про визначення місця проживання дитини підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження і за подання позову з цією вимогою сплачується судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У порядку загального позовного провадження одночасно з позовною вимогою може бути розглянута вимога про встановлення юридичного факту, але у порядку окремого провадження розтаке не допустимо.

Згідно з частиною одинадцятою статті 187 ЦПК суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи вищевикладене, викладені у заяві обставини є неповними, та підлягають уточненню, заяву слід залишити без руху відповідно до частини першої статті 185 ЦПК та надати заявнику строк для усунення цих недоліківшляхом приведення заяви у відповідність до вимог цивільного процесуального законодавства України, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання ухвали в зазначений судом строк заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявнику.

За правилами статті 353 ЦПК, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню окремо від рішення не підлягає.

Керуючись ст.185, 294, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Постановив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком - залишити без руху.

Запропонувати заявнику усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали шляхом приведення заяви у відповідність до вимог цивільного процесуального кодексу України.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: АДРЕСА_2 , та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://kp.su.court.gov.ua/sud1808/.

Суддя А. І. Косар