АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року

м. Чернівці

справа № 521/873/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Скулеба А. І.

позивачка ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 грудня 2023 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Піхало Н. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом.

Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 37 025 гривень 16 копійок, які складаються з частки грошових коштів від 49 545 гривень коштів, витрачених відповідачем на власні потреби, а саме на відпочинок у Туреччині, та частки грошових коштів від 24 505 гривень 32 копійок - залишку грошових коштів, розміщених на рахунках відповідача.

Позов мотивувала тим, що 10 травня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюбу, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що вчинено відповідний актовий запис № 548. Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом із тим, спільне життя із відповідачем не склалося, а тому рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано.

При цьому зазначала, що під час перебування у шлюбі нею та відповідачем було набуто у власність спільне нерухоме майно, а також грошові кошти, які розміщені на рахунках в банківських установах, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , зокрема депозитні кошти та інші грошові надходження, які під час розлучення поділені не були.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24 772 гривень 50 копійок.

Рішення мотивовано тим, що суд, оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, а також виходячи із норм чинного законодавства та відсутністю доказів того, що грошові кошти, які були розмішені на рахунках ОСОБА_2 є його особистою власністю, дійшов висновку про те, що грошові кошти в розмірі 49 545 гривень, які були витрачені відповідачем на оплату туристичних послуг, були використані ним виключно у власних інтересах та за рахунок коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому доводи відповідача про те, що ним було використано на власний відпочинок лише 19 545 гривень, а різниця в грошових коштах в розмірі 30 000 гривень є коштами, які він перерахував за оплату відпочинку друзів та які йому їх в подальшому повернули, не підтверджуються належними та допустимими доказами й відповідно спростовуються випискою з банківського рахунку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки грошові кошти, набуті сторонами на під перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя й відповідно ОСОБА_2 не доведено, що дані грошові кошти є його особистою власністю, вони підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним по 1/2 частки загальної суми коштів.

Отже, грошові кошти в розмірі 49 545 гривень, які були витрачені відповідачем на власні потреби та не в інтересах сім`ї, є спільною сумісною власністю подружжя й відповідно підлягають поділу, а тому вимоги позивачки в цій частині підлягають задоволенню й відповідно на її користь підлягає стягненню частка в розмірі 24 772 гривень 50 копійок

Щодо позовних вимог про поділ грошових коштів, які залишалися на рахунках відповідача станом на 30 листопада 2020 року та становили 24 505 гривень 32 копійки, суд дійшов висновку про відмову позову в цій частині, виходячи з наступного.

Зокрема, як вбачається із наданих відповідачем платіжних доручень, квитанцій, замовлень та актів виконаних робіт, у листопаді - грудні 2020 року ОСОБА_2 було проведено оплату ремонтних робіт у будинку, у тому числі й зовнішніх робіт, а також придбання будівельних матеріалів на значно більшу суму, аніж 25 000 гривень, розрахунок за які здійснювався, у тому числі й з банківських карт, а тому суд дійшов висновку про те, що залишок коштів на рахунку відповідача в загальній сумі 24 505 гривень 32 копійки було витрачено ним в інтересах сім`ї та підстави для поділу даних коштів відсутні.

ОСОБА_1 не надано доказів на спростування доводів відповідача про те, що після розірвання шлюбу він продовжував ремонтні роботи в будинку та здійснював їх фінансування. При цьому, наявність квитанцій, замовлень та актів виконаних робіт саме у відповідача, суд визнає як факт підтвердження здійснення саме ним оплати робіт з ремонту будинку та придбання будівельних матеріалів.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення з нього коштів, які були витрачені ним на відпустку, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд помилково зазначав про те, що ОСОБА_2 не доведено, що дані грошові кошти є його особистою власністю. Апелянт і не доводив такої позиції протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Він протягом усього розгляду справи надавав численні докази того, що навіть після розірвання шлюбу з позивачкою витрачає значні кошти на будинок, який є спільною суміною власністю його і позивачки.

Суд помилково вважав, що наявність коштів на рахунку відповідача спростовує той факт, що його друзі, за яких він сплатив путівку, повернули йому кошти.

Залишок коштів, який містився на рахунках відповідача, були витрачені ним на будинок, що встановлено судом в ході розгляду справи. Наявність у відповідача на рахунку коштів лише підтверджує той факт, що він постійно працював та мав засоби для існування.

Позивачкою не доведено того, що їхні спільні друзі не повертали готівкою грошові кошти, які були витрачені відповідачем на придбання їм путівки.

Наявність чисельної кількості доказів на підтвердження понесення відповідачем витрат на будівництво спільного будинку підтверджує те, що він витрачав на такий ремонт, в тому числі і кошти, які йому друзі повернули готівкою за оплачені путівки.

Також суд не врахував того, що він продовжував віддавати борг його товаришу, який перерахував йому на картку позику з метою продовження ремонту будинку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , подала відзив на апеляційну скаргу.

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідач неодноразово стверджував, що кошти, які заробляв відповідач, є його особистою власністю.

У призначенні платежу від 04 вересня 2020 року на суму 30000 гривень відсутня інформація про оплату коштів за інших осіб та така виписка не містить інформації про повернення ними відповідачу вказаних коштів.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10 травня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2020 року було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 30 листопада 2020 року (а.с. 11-12, т. 1)

На ім`я ОСОБА_2 в АТ «Універсал Банк» було відкрито 4 рахунки та згідно інформації, наданої вказаним банком, залишок коштів станом на 30 листопада 2020 року на одному з рахунків становить 10 535 гривень 94 копійки, на інших трьох рахунках грошові кошти відсутні ( а.с. 93, 248-256, т.2. )

Крім того, на ім`я ОСОБА_2 були відкриті розрахункові рахунки в АТ «Укрсиббанк», на які у період перебування сторін в шлюбі надходили грошові кошти.

Зокрема, з наданої АТ «Укрсиббанк» інформації про залишок коштів на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 та відповідних виписок про рух коштів убачається факт надходження грошових коштів в різних сумах, які як пояснив відповідач, є оплатою наданих ним послуг в ІТ-сфері.

З виписки про рух коштів убачається, що 3 та 4 вересня 2020 року відповідачем здійснено оплату туристичних послуг на суму 49 545 гривень (а.с. 244, т. 1).

Також з матеріалів справи вбачається, що станом на 30 листопада 2020 року на рахунках відповідача в АТ «Укрсиббанк» залишок коштів становить 13 566 гривень 64 копійки (а.с.1, 79 т. 2).

З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» убачається, що в даній банківській установі на ім`я ОСОБА_2 було відкрито 4 рахунки, по яким у період з вересня по листопад 2020 року рух коштів не здійснювався й відповідно станом на 30 листопада 2020 року залишок коштів становить 51 гривня 12 копійок та 0,56 центів (а.с. 247).

Заперечуючи проти вимог позивачки в частині поділу грошових коштів, витрачених на відпочинок, ОСОБА_2 вказував, що вартість однієї путівки становить 19 545 гривень та саме таку суму він витратив на власні потреби, інші кошти, які перераховувалися за туристичні послуги - це була оплата відпочинку його друзів - родини ОСОБА_6 , які в подальшому повернули йому сплачені ним грошові кошти за придбання путівок у готівковій формі.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц викладено праовий висновок, згідно визначено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку грошових коштів у у сумі 24 772 гривні 50 копійок, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя в рівних долях, а оспорюючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте подружжям під час шлюбу, відповідач не довів протилежне, а саме належність цих коштів йому особисто.

Не доведено ОСОБА_2 і той факт, що вказані кошти були витрачені ним в інтересах сім`ї, а не у його власних інтересах.

Відповідачем також не надано належних та допустимих доказів на пітвердження того, що частина вказаних коштів у розмірі 30000 гривень були спрямовані ним на купівлю путівок його друзям, які в подальшому повернули йому такі кошти.

Посилання ОСОБА_2 на те, що судом не враховано того факту, що відповідач продовжував віддавати борг його товаришу, навіть після розірвання шлюбу між ним та позивачкою, не може братися до уваги апеляційним судом, враховуючи ту обставину, що відповідач не позбавлений у випадку укладенння ним договору в інтересах сім`ї, як, наприклад, договору позики, звернутися до ОСОБА_1 із відповідним позовом.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викаденим Верховним Судом в постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 725/1677/21

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального та матеріального права.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про поділ грошових коштів, які залишалися на рахунках відповідача станом на 30 листопада 2020 року та становили 24 505 гривень 32 копійки.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення -залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 березня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА