Справа № 367/8806/21
Провадження №2/367/1065/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернулося АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В позовній заяві вказує, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 07.03.2013 року, згідно якої отримав кредит, в подальшому розмір якого збільшився до 42000,00грн. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 19.10.2021 року має заборгованість - 37942,48 грн., з яких: 34373,64 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 34373,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3568,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 1.7.12. договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.03.2013 року у розмірі 37942,48 грн. станом на 19.10.2021, яка складається з наступного: 34373,64 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 34373.64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3568,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії та стягнути судові витрати у розмірі 2270,00 грн. судовий збір.

Через канцелярію суду відповідачем було подано заперечення щодо розгляду справи, в яких зазначено, що він не заперечує, що починаючи з 16.04.2014р співпрацював з АТ КБ «Приватбанк», в межах отримання кредитного ліміту в розмірі 8000 грн. Надалі позивачем змінюючи умови кредитування по відношенню збільшення розміру кредитного ліміту ввів додаткові обтяження у вигляді страхування кредитного ліміту згідно договору страхування який відсутній у вигляді додатку до позовної заяви. Підтвердженням цього факту є щомісячні списання з кредитного рахунку відповідних сум страхових внесків. 21 жовтня 2022 року, звернувся до АТ КБ «Приватбанк» за поясненнями стосовно списання коштів згідно виписок по рахунку з абревіатурою «Страховий платіж за договором страхування кредитного ліміту» з вимогою надати екземпляр даного договору. Як виявилось договору страхування кредитного ліміту не існує. Як виявилось із виписок за договором б/н за період з 16.04.2014 р - 21.10.2021 р систематично, а саме 51списаний з рахунку безпідставно страховий платіж, що суттєво вплинуло на розрахунок заборгованості, а саме кошти страхових платежів мають бути введені з статті видатки до статті надходження. В зв`язку з неможливістю коригування виписок по рахунку та не знаючи алгоритму нарахування відсотків, штрафів, пені та інше, враховуючи пільгові періоди користування коштами не визнає нараховану заборгованість в заявленій позивачем сумі 37 942,48 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, з врахуванням раніше поданих заперечень стосовно позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статей 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься в ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 07.03.2013 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07.03.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.11.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» від 07.03.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 підписав дану заяву надав згоду в повному обсязі приєднатися до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернету за адресом: privatbank.ua, і котрі разом з пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр котрого підписант отримав шляхом самостійного роздруковування. Вказана анкета-заява містить анкетні дані про ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, що вказана анкета-заява не мітить взагалі жодної інформації про кредитний ліміт і його розмір. Крім того, в цьому документі не зазначено, що підписанту відкрито якийсь рахунок і на нього зараховано кошти/кредит, не зазначено і інформації щодо видачі картки. Взагалі жодної інформації про намір підписанта отримати кредитний ліміт вказана заява-анкета не містить.

В заяві-анкеті ОСОБА_1 не зазначена процентна ставка. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Поданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.03.2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 містить інформацію за період з 16.04.2014 року, не з 03.07.2013 року (моменту укладання самого договору), в розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.03.2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 19.10.2021, міститься інформація щодо заборгованості, а саме: - заборгованість у розмірі 37942,48 грн., яка складається з наступного: 34373,64 - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 - заборгованість за поточним тілом кредита; 34373,64 - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 3568,84- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії, однак не зазначено в якому саме грошовому еквіваленті вказана заборгованість зазначена.

Суд не бере до уваги подану позивачем довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), оскільки, в довідці не уточнено згідно якого договору надається дана інформація (дата укладання договору відсутня), крім того, старт карткового рахунку 16.04.2014 року, однак позовні вимоги стосуються договору укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 07.03.2013 року.

Суд не бере до уваги і подану позивачем довідку щодо переліку карток, які були видані ОСОБА_1 , оскільки, в даній довідці також відсутня інформація згідно якого договору надається дана інформація (дата укладання договору відсутня), крім того, довідка містить інформацію щодо карток дата відкриття яких 16.04.2014 року, 26.06.2014 року та 05.06.2018 року, однак позовні вимоги стосуються договору укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 07.03.2013 року.

Подану позивачем виписку по рахунку ОСОБА_1 складену 21.10.2021р. за договором № б/н за період 16.04.2014-21.10.2021, валюта рахунку:UAN суд не бере до уваги, оскільки, з поданого документу, не вбачається, що інформація викладена у виписці про рух коштів за період з 16.04.2014-21.10.2021 стосується укладеного АТ КБ ПриватБанк з ОСОБА_1 договору по анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.03.2013 року.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.03.2013 року шляхом підписання заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку». Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі погашення кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із ч. 1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Суд зауважує, що безпосередньо підписання відповідачем заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» 07.03.2013 року, що не містить ні наміру отримання кредиту підписантом, ні розміру цього кредиту, ні строку повернення кредиту (користування ним).

При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи.

Отже, доводи позивача щодо відкриття відповідачем кредитного карткового рахунку (якого саме позивачем не уточнено), з отриманням кредитної картки (номер картки позивачем не вказано), розмір кредитного ліміту якого в подальшому було збільшено до 42000,00грн. в результаті підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку 07.03.2013 року, розміру нарахованих сум заборгованості саме по договору № б/н від 07.03.2013 року не підтверджені жодними належними доказами.

Відповідач не заперечує, той факт, що співпрацює з АТ КБ «ПриватБанк» з 16.04.2014 року, в межах отримання кредитного ліміту в розмірі 8000,00грн. та має деякі не вирішені питання пов`язані з утворенням заборгованості додаткових обтяжень у вигляді страхування кредитного ліміту згідно договору страхування, однак, сторонами не надано жодного належного доказу, що даний факт пов`язаний із укладеним між сторонами договором № б/н від 07.03.2013 року.

Крім того, в процесі розгляду справи позивачем було подано заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 31.10.2022, тому у суді є підстави вважати, що відповідачем з АТ КБ «ПриватБанк», крім спірного договору, що є предметом позовної заяви, а саме: договору № б/н від 07.03.2013 року між сторонами є ще і інші договірні зобов`язання.

Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч.2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів укладання кредитного договору з кредитним лімітом в розмірі 42000грн., фактичної заборгованості відповідача матеріали справи не містять.

Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає.

Частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, вимога позивача, щодо стягнення судового збору з відповідача в його користь не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 207, 530, 526, 549, 554, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 12, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Узадоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза