Справа № 627/21/24
03 червня 2024 року с-ще Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області у складі
головуючої Вовк Л. В.
з участю секретаря судового засідання Тішакіної Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Богодухівської окружної прокуратури Харківської області, поданим в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації,
17.05.2018 ОСОБА_1 зареєстрував право власності на дані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, ОСОБА_1 , будучи громадянином республіки Білорусь , упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужив їх. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення , не відчужив їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави.
У судове засідання прокурор та представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не з`явилися , подали заяви заслухати справу у їх відсутність , просили задовольнити позов .
Відповідач до суду не з`явився , про причини неявки суду не повідомив , про дату , час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та в установлений законом строк , про що свідчить оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.
У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, дійшов наступних висновків.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі 19.12.2003 за № 505/2003, ОСОБА_1 , як громадянин республіки Білорусь, успадкував після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП « Червоний Жовтень» , що знаходиться у с.Колонтаїв Краснокутського району Харківської області , розміром 8,25 в умовних кадастрових гектарах , що належить спадкодавці на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0227315. ( а.с. 30)
На підставі розпорядження Краснокутської РДА Харківської області від 20.09.2010 за № 332, внесеними змінами розпорядженням Краснокутської РДА Харківської області від 25.11.2010 за № 435, ОСОБА_1 надано у власність земельні ділянки загальною площею 8,9898 га, в тому числі 7,4325 га ріллі та 1 ,5573 га сіножаті за рахунок земель реформованого КСП « Червоний Жовтень» ( а.с. 29.)
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №10-20-14-5901/0/19-23 від 03.11.2023 перевірка дотримання вимог земельного законодавства за фактами невідчуження даних земель не проводилась, вказаний орган до суду не звертався та в найближчий час не планує звертатися до суду з позовом про конфіскацію спірних земельних ділянок , проти звернення до суду з вказаним позовом органами прокуратури не заперечує.( а.с.18-19).
Повідомленням, в порядку ст.23 Закону України « Про прокуратуру», за №56-4972 вих-23 від 29.12.2023 року, Богодухівською окружною прокуратурою проінформовано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про намір звернутись до суду із позовом, в інтересах держави, в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області , про припинення права власності ОСОБА_1 на спірні земельні ділянки, шляхом їх конфіскації на користь держави , в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області області.( а.с. 13-15).
В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року ,Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, БулвесАД проти Болгарії від 22 січня 2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року,East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду.
Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України).
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі -ЗК України).
У відповідності до частин 1-3 ст.1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з частинами 1, 2 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);
Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України).
За змістом ч. 3-4 ст.81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно ч. «е» ст.140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. «в» ст.143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки.
Положеннями ч. 1, 2 ст.145 ЗК України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
В силу ч.4 ст.145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
За змістом вказаної норми права, передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом, а тому, в даному випадку, наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.
Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.
Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Позивачем надано достатньо належних , допустимих, достовірних доказів на підтвердження позовних вимог , тому позов підлягає задоволенню, а земельна ділянка конфіскації.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час звернення до суду сплачений судовий збір у сумі 5 368,00 грн , відповідно до платіжної інструкції №3363 від 23.12.2023 , який підлягає стягненню з відповідача на користь Харківської обласної прокуратури .
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 , 145 ЗК України, ст. 7, 10, 11, 12, 13, 76, 81, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд
Задовольнити позов Богодухівської окружної прокуратури Харківської області, поданим в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення .
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.
Повне найменування ( ім`я) сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , громадянин республіки Білорусь , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , республіка Білорусь .
Суддя Л. В. Вовк