Справа № 127/4862/23
Провадження № 22-ц/801/921/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 рокуСправа № 127/4862/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/4862/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої смертю потерпілого,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2024 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О. С. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 6.02.2024 року, -

в с т а н о в и в :

21.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (вх. № 14199) до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої смертю потерпілого, в якому, посилаючись на положення 1200, 1202 ЦК України та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог /а. с. 42/ ОСОБА_1 просила стягувати з ОСОБА_2 на її корить на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шкоду, завдану смертю потерпілого чоловіка і батька ОСОБА_5 в розмірі 1/3 середньомісячного доходу ОСОБА_5 , що становить 3946,62 грн., щомісячно, починаючи з 1.12.2018 року по 26.01.2031 року включно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач зареєструвала ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_4 ..

ОСОБА_5 проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 . 29.11.2018 року під час проходження військової служби на ґрунті конфлікту ОСОБА_2 завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , внаслідок яких потерпілий помер.

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.01.2020 № 219/10823/19, який набрав чинності 25.02.2020, ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строк 2 роки, з застосуванням ст. 76 КК України та покладенням відповідних обов`язків. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

На момент смерті ОСОБА_5 позивач та їх син перебували на утриманні ОСОБА_5 , який був основним годувальником в їх родині.

Після смерті чоловіка ОСОБА_1 та малолітній син ОСОБА_4 залишились без фінансового забезпечення, позивач сама виховує і утримує дитину. В зв`язку з воєнними діями на території України вони вимушені були залишити постійне житло та переїхати у м. Вінницю.

Дохід ОСОБА_5 за період з січня по листопад 2018 року, після обов`язкових відрахувань, становив 130238,57 грн. Середньомісячний дохід - 11839,87 грн. Частка щомісячного доходу батька, що припадала на утримання сина (1/3) становила 3946,62 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2024 позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_5 , в розмірі 1/3 частки середньомісячного доходу ОСОБА_5 щомісячно, що становить 3946 грн. 62 коп., що підлягає індексації, починаючи з 21.02.2020 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу (вх. № 2712 від 19.03.2024), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить визначити розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоди 1/3 частки від мінімальної заробітної плати.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником військової частини НОМЕР_1 на момент видачі спірної довідки є ОСОБА_6 .. ОСОБА_7 , який підписав довідку про доходи ОСОБА_5 , не був керівником військової частини НОМЕР_1 , а відтак не мав повноважень підписувати зазначену довідку.

Суд першої інстанції не врахував, що у відповідача на утриманні є неповнолітні діти, і компенсація шкоди в розмірі 3946,62 грн щомісяця є надто великою для відповідача. Оскільки позивачем не надано належних доказів доходу ОСОБА_5 , тому з відповідача має стягуватись шкода в розмірі, розрахованому від мінімальної заробітної плати.

18.04.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 3832) ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що довідку про доходи ОСОБА_5 отримано на адвокатський запит з військової частини НОМЕР_1 . У період воєнного стану до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань заборонено вносити зміни щодо уповноважених осіб. У відомостях, які містяться у Вікіпедія ОСОБА_8 значиться керівником в/ч НОМЕР_2 з 9.08.2022. Також на повторне звернення до в/ч НОМЕР_2 надано довідку про доходи ОСОБА_5 від 16.04.2024 № 1539. Твердження відповідача про наявність на його утриманні інших дітей не входить в предмет доказування, адже механізм визначення відшкодування визначений частиною другою, третьою статті 1200 ЦК України.

До відзиву на апеляційну скаргу додано довідку про доходи ОСОБА_5 від 16.04.2024 №1539, надану в/ч НОМЕР_2 на повторний адвокатський запит.

Ознайомившись із зазначеною довідкою, колегія суддів дійшла висновку про її прийняття та врахування при надані оцінки аргументам апеляційної скарги, враховуючи те, що реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.

Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутні недобросовісність дій. При цьому процес судового доказування є цілісною системою. Тому недопущення у деяких випадках доказу з формальних підстав руйнує цю систему.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Адвокат надав суду заяву про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 371 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

З 20.04.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеними особами, їх фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

/а. с. 12/.

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , шлюб яких був зареєстрований 19.12.2012.

/а. с. 10-11/.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок отриманих травм.

/а. с. 13, 14-16/.

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.01.2020 № 219/10823/19, який набрав чинності 25.02.2020, ОСОБА_2 було визнано винуватим за ч. 1 ст. 119 КК України (вбивство, вчинене через необережність) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строк 2 роки, з застосуванням ст. 76 КК України та покладенням відповідних обов`язків. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 200000 грн. В судовому засіданні встановлено, що моральна шкода відшкодована в повному обсязі.

/а. с. 14/.

Згідно довідки № 1855 військової частини НОМЕР_1 від 6.03.2023 року, наданої на адвокатський запит від 15.02.2023 вих № 01-15/02/23, дохід військовослужбовця ОСОБА_5 за період з січня по листопад 2018 року після відрахування обов`язкових платежів становив 130238,57 грн. Середньомісячний дохід - 11839,87 грн.

/а. с. 18, 43, 66/.

На момент смерті ОСОБА_5 , син ОСОБА_4 перебував на його утриманні. Частка заробітку останнього, що припадала на ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , була основним і постійним джерелом їх існування.

ОСОБА_2 є військовослужбовцем, батьком дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (батьківство щодо двох молодших дітей визнано 2.09.2023 року)

/а. с. 14-16, 80, 81/.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону України від 22.12.2005 № 3262-IV «Про доступ до судових рішень»).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2023 по справі № 357/12450/23, яке набрало законної сили, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей : ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_13 в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.102.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

/а. с. 105-106/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обгрунтованими є вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_5 , в розмірі 1/3 частки середньомісячного доходу ОСОБА_5 щомісячно, що становить 3946 грн. 62 коп., що підлягає індексації, починаючи з 21.02.2020 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. При цьому, судом взято до уваги, що на момент смерті ОСОБА_5 на його утриманні перебували ОСОБА_1 і дитина ОСОБА_4 , а оскільки частка доходу потерпілого, що припадала на утримання сина, становила 3946,62 грн. (11 839,87 грн. : 3 = 3946,62 грн.), саме дана сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до статті 1200 ЦК України.

В іншій частині вимог судом відмовлено, оскільки стягнення слід проводити за час, що не перевищує трьох років. (частина перша статті 1202 ЦК України).

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті (частина перша статті 1200 ЦК України).

Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) (пункт перший частини першої статті 1200 ЦК України).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (частина друга, третя статті 1200 ЦК України).

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом (частина четверта статті 1200 ЦК України).

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (частина перша статті 1202 ЦК України).

За змістом статті 1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_5 на його утриманні перебувала дитина ОСОБА_4 , а оскільки частка доходу потерпілого, що припадала на утримання сина, становила 3946,62 грн. (11 839,87 грн. : 3 = 3946,62 грн.), саме дана сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до статті 1200 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, шо суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником військової частини НОМЕР_1 на момент видачі спірної довідки є ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 , який підписав довідку про доходи, не був керівником військової частини НОМЕР_1 , а відтак не мав повноважень підписувати спірну довідку, апеляційний суд оцінює критично та відхиляє, оскільки позивачем надано суду докази на підтвердження розміру доходу ОСОБА_5 у в/ч НОМЕР_1 . Зазначена довідка не спростована відповідачем, суду не надано доказів, що зазначена довідка не видавалась в/ч НОМЕР_1 , її зміст не відповідає доходам ОСОБА_5 отриманим у військовій частині Крім цього, позивачем на спростування аргументів апеляційної скарги надано довідку з в/ч НОМЕР_1 від 16.04.2024 № 1539.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував, що у відповідача на утриманні є неповнолітні діти, і компенсація шкоди в розмірі 3946,62 грн щомісяця є надто великою для відповідача, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру шкоди було дотримано наведені вище норми матеріального права, а також взято до уваги те, що доказуванню у даній справі підлягає факт родинних відносин, перебування особи на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Виходячи із зазначеного, безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки позивачем не надано належних доказів доходу ОСОБА_5 , тому з відповідача має стягуватись шкода в розмірі, розрахованому від мінімальної заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2024 року у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2024 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський