Справа №751/2138/24
Провадження №2-о/751/67/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Ригаль В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (14000, м. Чернігів, вул. Василя Тарновського, буд.) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Ядути, Борзнянський район, Чернігівська область, Україна, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , в місті Сімферополь, у віці 75 років. Місце смерті: АДРЕСА_2 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 11.11.1972р.

Пояснює, що 27 лютого 2014 року м. Сімферополь, де вони з чоловіком проживали, було окуповано військами російської федерації. Вони із чоловіком проживали до настання його смерті за адресою: АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , помер в лікарні за адресою: вул. Київська, буд. 69, м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна. Тіло померлого чоловіка ОСОБА_2 було поховано на цвинтарі Абдая (2) м. Сімферополь 26.02.2020 року, ділянка 146, номер місця поховання 211 А.

Вказує, що місцем проживання та настання смерті померлого є Автономна Республіка Крим (м. Сімферополь). Тому дружина та родичі померлого не мають підстав для звернення до органів РАЦС на території України для реєстрації смерті.

Зазначає, що факт смерті громадянина України підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України (далі Реєстр). Внесення до Реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилась після померлого, призначення пенсії заявнику в разі втрати годувальника та інші правові наслідки.

Пояснює, що станом на сьогодні у неї відсутні документи, які дозволяють зареєструвати смерть згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про смерть, встановленого Україною зразка.

Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України. Встановлення факту смерті, також, необхідно для захисту конституційний прав і свобод заявника щодо соціального захисту: призначення їй пенсії в разі втрати годувальника.

Стверджує, що внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав дружини, родичів померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення.

Факт смерті підтверджується наступними документами: Справка о смерти №000902 от 25.02.2020; Медицинское свидетельство о смерти серия 35 №020022; Свидетельство о захоронении от 19.02.2021; Свидетельство о смерти от 25.02.2020.

У судове засідання заявник та її представник надали заяву про розгляд справи у їх відсутність; заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся у встановленому порядку. Надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність; щодо вирішення заяви покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

99100007 Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 25 лютого 2020 року було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті «Російська Федерація, Республіка Крим, м. Сімферополь», актовий запис про смерть №6.

Відповідно до положень ст. 49 Цивільного кодексу України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану та підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...».

Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, суд приймає до уваги відомості, які зазначені у свідоцтві про смерть, враховуючи неможливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цьому документі, хоча й не визнає зазначене свідоцтво про смерть офіційним документом.

За таких обставин, з метою захисту законних прав та інтересів, суд доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , місце смерті Автономна Республіка Крим місто Сімферополь, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть її чоловіка, видане державним органом України.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Керуючись ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII, ст.ст. 4, 13, 76-81, 95, 259, 263-265, 294, 315-319, 354, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець: село Ядути, Борзнянський район, Чернігівська область, Україна, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 75 років, у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення суду невідкладно надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко