Апеляційне провадження №22-ц/824/2408/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року заявник звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначила, що 15 жовтня 2011 року між нею та ОСОБА_2 , на той час громадянином російської федерації, було укладено шлюб, який зареєстрований центральним відділом управління рагс адміністрації міста Бєлгорода за актовим записом № 2350, про що видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 . Оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу втрачений та залишилась лише копія. Встановлення факту, що має юридичне значення необхідно їй з метою недопущення певної невизначеності подальших відносин у юридичному розумінні. Зазначає, що 29.08.2023 року звернулася до Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки саме цим відділом були зроблені штампи у паспорті заявниці та її чоловіка. Листом начальника відділу О. Арсеєнко від 31.08.2023 року № 1342/33.5-80 відмовлено у видачі дублікату про шлюб, оскільки такий не збережений в архівних матеріалах органів ДРАЦ України, а отримати актовий запис за місцем його вчинення є неможливим за розриву дипломатичних відносин у зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією російської федерації проти України.

На підставі наведеного заявник просила суд встановити факт державної реєстрації шлюбу, укладеного 15 жовтня 2011 року між громадянкою України ОСОБА_3 та громадянином України ОСОБА_2 , що зареєстрований центральним відділом управління рагс адміністрації міста Бєлгорода за актовим записом № 2350, про що видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року у відкритті провадження за заявою поданою у порядку окремого провадження ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, заявник направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

Щодо тверджень суду першої інстанції стосовно ненадання заявником доказів, які б підтверджували втрату оригіналу свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

У заяві про встановлення факту, заявником надано пояснення що ОСОБА_1 виявила, що оригінал Свідоцтва про реєстрацію шлюбу втрачений, а в неї залишилась лише копія такого свідоцтва.

Колегія суддів зазначає, що закон не містить обов`язку звертатися за даним фактом в правоохоронні або будь-які інші органи задля фіксування факту втрати оригіналу документу, зокрема, Свідоцтва про реєстрацію шлюбу. Факт втрати вищевказаного свідоцтва визнається заявником та ніким не оскаржується.

Окрім того, заявником до суду першої інстанції були надані докази, що підтверджують наявність юридичного факту (державної реєстрації шлюбу).

Законом не визначено перелік конкретних доказів, що можуть свідчити про той чи інший юридичний факт, проте це можуть бути документи, акти, листи ділового та особистого характеру, які містять інформацію про реєстрацію усиновлення, шлюбу, розірвання шлюбу, наприклад: довідку архіву РАЦСу про те, що актовий запис втрачено, довідки церковних архівів та інших установ, які реєстрували шлюб, виписку з паспорта, в яких є відмітка (штамп) про реєстрацію чи розірвання шлюбу, документи ділового характеру (анкети, особові справи), свідоцтва про народження дітей, де батьками зазначені заявники, актові записи про народження дітей, домові книги, показання свідків щодо факту реєстрації шлюбу, інші документи, які містять інформацію про реєстрацію чи розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви, на підтвердження факту державної реєстрації шлюбу, укладеного 15 жовтня 2011 року між громадянкою України, ОСОБА_1 та громадянином України, ОСОБА_2 було додано наступні документи: копія Свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 ; копія паспортів громадян України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де на сторінці 10 міститься відповідний штамп про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, де батьками зазначені заявники, що, на думку заявниці, є достатнім для підтвердження факту державної реєстрації шлюбу.

Щодо тверджень суду першої інстанції, що заявниця не позбавлена можливості використовувати копію свідоцтва про шлюб, видане компетентними органами іноземної держави, у будь-яких правовідносинах на території Україні.

Оригінал документа є першоджерелом для похідних від нього документів, таких як дублікат, копія, витяг.

Більш розширене тлумачення термінології стосовно документів, зокрема їхніх похідних, міститься в Правилах організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Вищевказані правила визначають, зокрема, що копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку. Тобто засвідченою копією (службового документа) є копія службового документа, що містить реквізити, які в окремих випадках надають їй юридичної сили оригіналу. Водночас незасвідчена копія (службового документа) - це копія службового документа, в якій немає реквізитів, що надають їй юридичної сили.

В заяві про встановлення факту реєстрації шлюбу зазначено, що оригінал документу втрачено та залишилась копія (не засвідчена в установленому порядку), яка і була додана до заяви. Таким чином, законодавством України не передбачено використання копії документа, не засвідченою в установленому порядку.

Щодо тверджень суду першої інстанції стосовно того, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

В п.10 Постанови Пленуму також надано роз`яснення про те, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Стаття 315 ЦПК України передбачає встановлення у судовому порядку факту реєстрації шлюбу за умови доведеності того, що шлюб було зареєстровано, але втрачені відповідні документи, які неможливо поновити.

Оскільки, у зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією російської федерації на території України, між країнами було розірвано усі дипломатичні відносини та відсутня будь-яка комунікація, ОСОБА_1 позбавлена можливості самостійно звернутися з заявою до органів запису актів громадянського стану (органи ЗАГС), що знаходяться на території російської федерації за відповідним записом чи з заявою про його відновлення, а отже в даному випадку такий запис може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану, що узгоджується з роз`ясненням викладеними в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі наведеного, враховуючи порушення процесуального закону, допущені при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько