Справа № 161/3788/24
Провадження № 2/161/1892/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 червня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ленічевої Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Луцької міської ради (в інтересах малолітнього ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Луцької міської ради (далі - Орган опіки та піклування ЛМР, позивач) через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що на території Луцької ОТГ за адресою: АДРЕСА_1 , проживає родина ОСОБА_5 : батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_4 та троє їх малолітніх дітей (переїхали на Волинь у березні 2022 року, з початком війни). У листопада 2023 року до ОСОБА_4 на постійне місце проживання переїхав її рідний брат - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (влаштований в сім`ю ОСОБА_5 як дитина, що залишилась без батьківського піклування). У грудні 2023 року ОСОБА_4 звернулась до служби у справах дітей ЛМР із заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно брата. Батько ОСОБА_8 переїхав до Грузії, жодних стосунків з дитиною не підтримує. Крім того, зі слів матері, останній не є його біологічним батьком. Матір дитини не приділяє йому належної уваги, часто вчиняє фізичне насильство, зловживає спиртними напоями, залишає дитину без нагляду.

Сестра ОСОБА_4 фактично виконує функції матері, однак при наявності батьків позбавлена можливості юридичного представництва брата у освітніх та медичних закладах.

На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати малолітнього ОСОБА_1 органу опіки та піклування ЛМР для подальшого влаштування дитини під опіку ОСОБА_4 , стягнути з відповідачів (з кожного по окремості) на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі по частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача до початку судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не повторно з`явились з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_4 в письмовій заяві підтримала позов та просила його задовольнити.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

На разі, дитина влаштована в сім`ю сестри ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , як дитина, що залишилась без батьківського піклування (а.с.9).

Із висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 19 від 16.01.2024 року, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. У червні 2023 року ОСОБА_10 евакуювались з м. Миргород Донецької області до м. Ужгорода Закарпатської області, з середини жовтня 2023 року матір залишила сина без догляду та переїхала до Донецької області. На разі, батько ОСОБА_8 виїхав до Грузії, контактів із сином не підтримує. Матір дитини не телефонує, не цікавиться його життям. Фактично обов`язки щодо виховання дитини переклала на старшу дочку ОСОБА_4 (а.с.6-7).

Наведені обставини свідчать про те, що відповідачі свідомо ухиляються від виховання ОСОБА_1 , не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, матеріально не забезпечують (а.с.11,14).

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачі жодних доказів на спростування доводів позивача не надали та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явились, що, на думку суду, свідчить про їх байдуже ставлення до сина.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині позбавлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення.

Щодо питання встановлення опіки над дитиною суд зазначає наступне.

На момент розгляду справи ОСОБА_1 виповнилось 13 років (10 місяців та 11 днів).

Згідно зі статтею 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Згідно зі статтею 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 64 ЦК України, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Відповідно до статті 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

З матеріалів справи вбачається, що дитина на разі, перебуває на утриманні сестри ОСОБА_4 , умови проживання задовільні. ОСОБА_1 відвідує навчальний заклад, сестра піклується про нього (а.с.10,15-16,18).

Враховуючи інтереси дитини та переважне право ОСОБА_4 щодо призначення її опікуном брата, суд вбачає наявність підстав для встановлення опіки над ОСОБА_1 та призначення йому опікуна в особі його сестри ОСОБА_4 .

Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

З огляду на наведене, враховуючи особу платників аліментів, засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (з кожного окремо) на користь ОСОБА_4 слід стягувати аліменти в розмірі по частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_1 , починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Із наведеного слідує, що при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на наведене, з відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 3028 грн.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. ст. 4, 13, 89, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Органу опіки та піклування Луцької міської ради для подальшого влаштування дитини під опіку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття .

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., а саме: по 1514 (одній тисячі п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 05 червня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк