Справа № 544/2873/23
пров. № 2/544/150/2024
Номер рядка звіту 52
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 листопада 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Орла В.І.,

представника відповідача адвоката Ковтуна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2022, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за те, що він 04 грудня 2020 року близько 12 год. 30 хв. в м. Пирятині по вул. Героїв Майдану, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , почав розвертатися та допустив зіткнення з автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Тобто винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія ОСОБА_2 .

Власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , є останній. Внаслідок вказаного зіткнення автомобілю Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач, були спричинені технічні пошкодження.

Відповідно до висновку експерта № 076/20 від 15 грудня 2020 року за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 розмір ( вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_3 А станом на день ДТП 04.12.2020 р. становить - 80 727,14 грн. (вісімдесят тисяч сімсот двадцять сім грн. 14 коп.).

Таким чином, для повного відшкодування шкоди, завданої цивільному позивачу, у зв`язку з пошкодженням автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 , відповідач згідно ст.1166 ЦК України зобов`язаний сплатити завдану шкоду майну, яка складає 80 727 грн. (вісімдесят тисяч сімсот двадцять сім) грн. 14 коп.

Протиправні дії відповідача спричинили йому не тільки матеріальну шкоду, а і моральну шкоду. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням чи знищенням майна. Протягом тривалого часу позивачу було порушено звичайний устрій життя, довелося прикладати додаткові зусилля для відновлення пошкодженого автомобіля, що і є моральними стражданнями позивача, які він оцінює у 10 000 (десять тисяч) гривень та які повинен відшкодувати відповідач.

В подальшому, за клопотанням позивача співвідповідачем було залучено МТСБУ, який направив до суду письмові пояснення. У поясненнях вказано, що відповідно до положень п.п. «а» п. 41 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобів. Пунктом 1.7 Закону визначено, що забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Отже, страхується не сам власник, а транспортний засіб.

Вказані в п.13.1 Закону особи звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак керовані такими особами транспортні засоби без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відносяться до забезпечених транспортних засобів згідно з пунктом 1.7 ст. 1 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що з вини водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_4 , 04 грудня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок цієї пригоди було пошкоджено декілька транспортних засобів, в тому числі автомобіль позивача марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_2 . Згідно інформації, що зберігається в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ обидва транспортних засоби, позивача та відповідача, не були забезпечені полісами обов`язкового страхування.

За таких обставин, дана подія не може вважатися страховим випадком та до даних правовідносин Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не застосовується.

У даному випадку, якщо б транспортний засіб позивача був забезпечений полісом обов`язкового страхування, дана подія мала б ознаки страхової та МТСБУ мало б здійснити виплату на підставі пп. «г» п. 41.1 ст. 41 Закону, так як відповідач має пільги, встановлені ст. 13 Закону.

07 грудня 2020 року від винуватця ДТП надійшло повідомлення про вищевказану пригоду. 18 грудня 2020 року МТСБУ повідомило відповідача про необхідність надати документи, з яких завірена за місцем видачі копія пільгового посвідчення та постанову суду.

В той же час, позивач із заявою про виплату відшкодування звернувся в МТСБУ лише 30 березня 2023, тобто з порушенням як строків так і порядку, визначеного ст. ст. 33, 331, 34, 35 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що могло бути також підставою про відмову у виплаті відшкодування згідно пп. 37.1.3 та 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону. За заявою відповідача йому було повернуто документи та надіслано відмову про виплату у відшкодуванні у звязку з відсутністю правових підстав.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Його представник адвокат Орел В.І. пояснив,що вимога про стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу заявлена до співвідповідача МТСБУ, оскільки відповідач ОСОБА_2 в силу закону звільнений від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності. Тому МТСБУ відшкодовує задану ОСОБА_2 шкоду на підставі п. г ч.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а доводи МТСБУ про відсутність підстав для страхової виплати не ґрунтуються на вимогах закону. Зазначає, що позивач не пропустив строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки постанова Полтавського апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 була винесена 22 грудня 2022 року. Таким чином, позивач не міг з об`єктивних причин звернутися в річний строк із відповідною заявою та всіма необхідними документами.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ковтун М.В. у судовому засіданні заперечував щодо вимог позивача про відшкодування з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди з огляду на недоведеність таких вимог та необґрунтованість розміру шкоди.

Представник відповідача МТСБУ - Патрик Г.Г. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та надала аналогічні пояснення, які викладені у направлених до суду письмових поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою Пирятинського районного суду від 01 серпня 2022, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.8-12).

Згідно з постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за те, що він 04 грудня 2020 року близько 12 год. 30 хв. в м. Пирятині по вул. Героїв Майдану, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , почав розвертатися та допустив зіткнення з автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Тобто винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія ОСОБА_2 . Ця постанова відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань чи мали місце події та чи вчинені вони цією особою.

Власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , є останній (а.с.44). Внаслідок вказаного зіткнення автомобілю Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач (а.с.21), були спричинені технічні пошкодження.

Відповідно до висновку експерта № 076/20 від 15 грудня 2020 року за результатами проведення авто-товарознавчого дослідження автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_3 А станом на день ДТП 04.12.2020 становить - 80 727,14 грн. (а.с.13-27)

Згідно інформації, що зберігається в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ обидва транспортних засоби, позивача та відповідача, не були забезпечені полісами обов`язкового страхування (а.с.55).

ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.29)

07 грудня 2020 року від винуватця ДТП ОСОБА_2 до МТСБУ надійшло повідомлення про вищевказану пригоду (а.с.59). 18 грудня 2020 року МТСБУ повідомило відповідача ОСОБА_2 про необхідність надати документи, з яких завірена за місцем видачі копія пільгового посвідчення та постанову суду (а.с.45).

Позивач ОСОБА_1 із заявою про виплату відшкодування звернувся в МТСБУ 30 березня 2023 (а.с.59 на звороті). За заявою відповідача йому було повернуто документи та надіслано відмову про виплату у відшкодуванні у зв`язку з відсутністю правових підстав (а.с.28)

Згідно статті 22 Цивільного кодексу (далі- ЦК) України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодовування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода яка завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон).

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно п.9.5 Закону розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Згідно розпорядження Нацкомфінпослуг від 09 квітня 2019 року № 538 Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі розпорядження), що набрало чинності 21 вересня 2019 року, встановлено страхові суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого.

Відповідно до п.п. «г» п. 41.1. ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно пункту 31.1. Закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, є особою, на яку поширюється дія пункту 13.1 Закону № 1961-IV, тому саме з Моторно (транспортного) страхового бюро України слід стягнути на користь позивача страхове відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди в розмірі 80727 гривень.

Посилання представника відповідача - МТСБУ на підпункт «а» ч.1 ст.41 Закону як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування не ґрунтується на вимогах закону та є хибним, оскільки вказана норма не поширюється на спірні правовідносини та стосується відповідальності власників транспортних засобів, які не застрахували свою цивільно-правову відповідальність, а не осіб, які відповідно до закону звільнені від такого обов`язку. Доводи представника відповідача про те, що указана дорожньо-транспортна подія не є страховим випадком також не узгоджується з нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо доводів представника відповідача про пропуск позивачем річного строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

Згідно Постанови ВП ВС від 14.12.2024 у справі №147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Позивач зазначає, що особа, винна у скоєнні ДТП відповідач ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про настання страхового випадку 07.12.2020. 20.12.2020 МТСБУ повідомило ОСОБА_2 про необхідність надання додаткових документів, зокрема копію постанови суду стосовно ДТП, що сталася між сторонами. Постанова суду по суті справи була винесена 01.08.2022 та була оскаржена в апеляційному порядку. Постанова Полтавського апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 була винесена 22 грудня 2022 року. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що він не міг з об`єктивних причин звернутися до МТСБУ в річний строк із відповідною заявою та всіма необхідними документами, тому вважає його поведінкою добросовісною. Оскільки встановлений законом трирічний строк позовної давності на момент звернення позивача до суду не сплив, його право на отримання страхового відшкодування шкоди підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог до відповідача МТСБУ.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з роз`ясненнями , що містяться в п.п. З, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати зокрема у порушенні права власності та при настанні інших негативних наслідків

З урахуванням наведених обставин справи суд вважає такими, що заслуговують на увагу посилання позивача на те, що внаслідок ушкодження автомобіля, позивачу як власнику автомобіля було завдано моральної шкоди, що виразилася у моральних стражданнях, переживаннях, стані невизначеності, вимушеній зміні звичного способу життя. Крім того, позивачу довелося докладати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав.

При цьому суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 та вважає правильним зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, визначений позивачем, до 5000 гривень з урахуванням обставин справи та засад розумності, виваженості та справедливості. Заподіяння моральної шкоди в більшому розмірі позивачами не доведено.

Оскільки позов підлягає до задоволення, відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то з відповідача МТСБУ на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар,8, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 80727 (вісімдесят тисяч сімсот двадцять сім) грн. 14 коп та 1073 (одну тисячу сімдесят три ) грн. 60 коп. у повернення сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) у відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 5000 ( п`ять тисяч) грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02.12.2024.

Суддя О.О.Сайко