Справа №295/5281/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі:

Головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Конончук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Житомирської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить, розірвати шлюб укладений між сторонами 12.09.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити для подальшого проживання, самостійного виховання та утримання разом з батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, відмінність поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки по веденню спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинилися, примирення між сторонами неможливе.

Зазначає, що дитина проживає разом з позивачем, він забезпечує їй належні умови проживання, опікується її станом здоров`я, займається вихованням та розвитком дитини. Відповідачка, має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон, не заперечує щодо проживання сина разом з батьком. Враховуючи інтереси дитини, просить визначити місце проживання сина ОСОБА_4 разом з батьком.

Ухвалою суду від 25.04.2024 відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.05.2024 ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку направила до суду відзив на позовну заяву (а.с. 47), в якому вказала, що не заперечує щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з батьком. Додатково пояснила, що на даний час проживає в м. Дніпро, має намір виїхати на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина. Не має змоги здійснювати догляд за малолітнім сином, виходячи з інтересів дитини просить залишити його на подальше виховання з ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.06.2024 задоволене клопотання позивача, залучено до участі в справі третю особу - Службу у справах дітей Житомирської міської ради.

В судове засідання позивач направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові (а.с. 95).

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового розгляду без її участі (а.с.69).

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судове засідання 03.07.2024 направив заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог не заперечував, долучив Акт обстеження умов проживання дитини (а.с. 97,98).

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 12.09.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2017, що підтверджується змістом копії свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.11).

ОСОБА_6 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.7,12,21).

Згідно довідки №52 від 25.04.2024 ОСОБА_7 , відвідує групу раннього дошкільного віку «Малятко» Житомирського дошкільного закладу №29 (а.с.22), оплату за садочок здійснює позивач (а.с.23-24).

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, здійснює діяльність у сфері права, загальна сума доходу за 2023 рік становить 112451,07, за перший квартал 2024 року 264011,22 грн (а.с. 30-42).

Зі змісту довідки Держаного університету «Житомирська політехніка» №110 від 06.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1 навчається на 2 курсі аспірантури денної форми навчання, строк навчання з 28.11.2022 по 27.11.2026 (а.с.43).

ОСОБА_2 має посвідку на вид на проживання в Федеративній Республіці Німеччина з 04.03.2024 до 25.11.2026 ( а.с.5).

Відповідно до Акта обстеження умов проживання від 01.07.2024 ОСОБА_1 для дитини створені належні умови для виховання та проживання. Давид проживає з батьком протягом семи місяців, батько належним чином виконує батьківські обов`язки, мати дитини проживає окремо, спілкується з сином в режимі відеозв`язку (а.с. 99).

Щодо розірвання шлюбу.

Згідно зі статею 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

В силу ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище " ОСОБА_8 ".

Щодо визначення місце проживання дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року по справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини в даній справі, суд враховує об`єктивні та наявні докази, бере до уваги, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, при цьому суд враховує інтереси неповнолітньої дитини, її вік, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, на потребу в належному матеріальному забезпеченні.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд враховує, що ОСОБА_1 забезпечений житлом, має достатній рівень матеріального забезпечення, бере до уваги, що хлопчин протягом тривалого часу проживає саме з батьком, прихильний до нього, він бере активну участь в забезпеченні його побутових та виховних потреб, відвідує навчальний та медичний заклади.

Суд бере до уваги думку відповідача, яка вважає, що на даний час та на майбутнє для дитини буде краще залишитись проживати з батьком, враховуючи те, що вона планує виїхати за кордон та не зможе належним чином опікуватися дитиною.

Отже, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дитину як повноцінного члена суспільства, виходячи із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, на підставі внутрішнього переконання, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і визначає місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні сина, може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування, а у разі наявності спору - за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12.09.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2017.

Залишити відповідачці прізвище " ОСОБА_8 ".

Малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити для подальшого проживання, самостійного виховання та утримання разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей Житомирської міської ради,місцезнаходження: м. Житомир, м-н С.П. Корольова, 4/2, .

Суддя Богунського районного

суду м. Житомир І.Г. Перекупка