КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Покутнім Олександром Миколайовичем на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року про передачу справи на розгляд до іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління розвідки Міністерства оборони України про визнання незаконним наказу, акту, зобов`язання повернути майно,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника звернувся до суду із позовом до ГУР МОУ в якому просив визнати незаконним наказ начальника ГУР МОУ «Про примусове відчуження або вилучення майна для потреб держави в умовах воєнного стану» від 19.06.2023 №81. Визнати незаконним акт № 1/81 від 13.07.2023 про примусове відчуження або вилучення майна, складений уповноваженою особою ГУР МОУ ОСОБА_2 . Зобов`язати ГУР МОУ повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 600 000, 00 (шістсот тисяч) доларів США.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.10.2023 матеріали справи передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва. Ухвала мотивована тим, що позови щодо оскарження дій, рішень та бездіяльності суб`єкта владних повноважень є підсудними окружним адміністративним судам.

Не погоджуючись із ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.10.2023 ОСОБА_1 , через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порушення своїх прав позивач у даній справі вбачає у наслідках, спричинених, оскаржуваними наказом та актом відповідача як суб`єкта владних повноважень, вважаючи їх неправомірними і ці наслідки призвели до припинення права власності позивача га реквізоване майно, а відтак, правовідносини сторін, що виникли на підставі оскаржуваного наказу відповідача, мають майновий характер і пов`язані з реалізацією майнових прав та інтересів позивача, тому визнання незаконними таких рішень є способом захисту порушених цивільних прав та інтересів позивача.

Зазначає, що даний спір між позивачем і відповідачем не є публічно-правовим, оскільки дії останнього як суб`єкта владних повноважень спрямовані на припинення цивільних прав відповідача.

Вказує, що за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин, даний спір є приватно-правовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду, зазначену в пункті 9 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зтакихпідстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Згідно зі статтею 19 ЦПКУкраїнисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У постановах від 06 листопада 2019 року у справі № 756/4477/18 та від 23 жовтня 2019 року у справі № 352/536/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке вона вважає неправомірним, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконним вказаного рішення і його скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

У свою чергу, відповідно до пунктів 1, 8 частини першої статті 19 КАСУкраїни юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Хоча участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового, однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції (постанова ВС від 28.06.2023 у справі № 686/8141/22).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Підсумовуючи, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Наведене узгоджується із висновком, сформульованим Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2023 року у справі № 904/868/22.

Отримавши позовну заяву у відповідності до вимог ЦПК суддя вирішує питання про прийняття позову до розгляду і відкриття провадження у справі (ст. 185-187 ЦПК України).

Розглядаючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що цей спір не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суддя за наявністю для цього підстав, відповідно до правил визначених ст. 186 ЦПК, відмовляє у відкритті провадження і згідно п. 5 вказаної статті ЦПК і роз`яснює заявнику до юрисдикції якого суду відносено розгляд справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Покутнім Олександром Миколайовичем задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року про передачу справи на розгляд іншого судускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді