Пр.№2/333/1576/24
27 травня 2024 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі
Головуючого судді Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
представника позивача - адвоката: Сігало В.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка після зміни прізвища ім`я по батькові іменується - ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу, -
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява громадянина ОСОБА_4 до громадянки України ОСОБА_2 , яка після зміни прізвища ім`я по батькові іменується - ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.
09 січня 2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану службовцем Ассунта Йакоміно міста Ладісполі (провінція Рим, Італія) був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу прізвище на прізвище чоловіка - не змінювала (надалі - «Відповідач»), та ОСОБА_1 (надалі - «Позивач»), що підтверджується Витягом з Акту про укладання шлюбу з Реєстру актів про укладання шлюбу ОСОБА_5 . Дітей у сторін від даного шлюбу не має. Одразу після шлюбу Відповідачка різко змінила своє відношення до Позивача, все більше й більше ізолюючись від нього, не роблячи ніякого внеску у сімейне життя і у взаємодопомогу.
11 грудня 2019 р. він в останнє зустрівся з Відповідачкою у Варшаві Республіки Польща, оскільки планували відсвяткувати її день народження 13 грудня разом, однак, ОСОБА_6 повідомила йому, що вона не бажає повертатися з ним в Італію на різдвяні свята, та продовжувати жити з ним разом.
Наразі Позивач не має жодних контактів з Відповідачкою, яка повідомила, що не бажає повертатися до Італії під сімейний дах і ніколи не мала такого наміру.
Вже понад майже три роки позивач та відповідачка проживають окремо, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам.
На підставі вищевикладеного, позивач просить розірвати даний шлюб між ним та відповідачкою.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2023 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Сігало В.Л. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові, відносно ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена. Своїм процесуальним правом відповідачка не скористалась, відзиву на позов не надавала. Заяв про розгляд справи за її відсутності чи відкладення слухання справи, відповідачка до суду не скеровувала.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, враховуючи, що є всі умови для ухвалення заочного рішення, керуючись ст.ст. 280, 281 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд даної справи, а саме: у відсутність відповідачки, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
09 січня 2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Ладісполі (провінція Риму, Італія) зареєстрований шлюб між ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Мелітополь Україна, та Гаудіо Массіміліано, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у місті Римі (провінція Риму), що підтверджується Витягом з Акту про укладання шлюбу з Реєстру актів про укладання шлюбу ОСОБА_5 , з проставленим апостилем уповноваженого службовця Префектури міста Риму, в нотаріально засвідченому перекладі з італійської мови на українську.
Гаудіо Массіміліано є громадянином Італійської Республіки, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 , виданого Міністром закордонних справ та міжнародного співробітництва, в нотаріально засвідченому перекладі з італійської мови на українську.
З наданих позивачем копії його скарги (у перекладі з італійської мови на українську) до Відокремленого комісаріату Поліції Італії «Чивітавекк`я» (провінція Рима, Італія) про порушенням статті 570 Кримінального кодексу Італії з боку ОСОБА_8 , яка народилася в Україні 13.12.2000 p., копії постанови слідчого Шевченківського управління ГУНП в м. Києві від 30.10.2023 р. про закриття кримінального провадження за фактом зникнення відповідачки, ініційованого позивачем по справі, оцінених як кожен окремо так і сукупності, вбачається, що між сторонам по справі з грудня 2019 р. фактично припинені шлюбні відносини, з цього часу вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Також з вищевказаної постанови слідчого та його відповіді на запит представника позивача, витягу з єдиного державного демографічного реєстру, вбачається, що відповідачка, яка іменувалась прізвищем, ім`ям, по батькові ОСОБА_2 , після укладення вищевказаного шлюбу змінила свої анкетні дані та стала іменуватися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якої зареєстровано в Україні, зокрема і на час подання цього позову.
Відповідачкою не спростовані вищевказані обставини.
Відповідно до статті 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
У сфері правового захисту прав та законних інтересів італійських громадян в Україні та українських громадян в Італії основоположною нині є чинна для обох країн Конвенція між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах № 4210.
Конвенція про правову допомогу у цивільних справах №4210 вступила в законну силу у 1986, а тому є обов`язковою до виконання як в Італійській Республіці так і в Україні.
Відповідно до підпункту а) частини 1 статті 24 даної Конвенції Італійський суд, буде вважатися компетентним, якщо на день пред`явлення позову відповідач має постійне місце проживання на території Італії.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27-29 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.
Між Україною та Італійською Республікою, застосується Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 р.
Застосовуване право визначається, знову ж таки на підставі міжнародних угод, а у разі відсутності - на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право».
Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» (Закон № 2709-IV) правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке немає спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Аналіз положень статті 60 Закону № 2709-IV дає підстави дійти висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу, зокрема:
1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie);
2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii);
3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law);
4) закон, обраний подружжям (lex voluntatis).
Під час визначення матеріального права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави (стаття 7 Закону № 2709-IV).
Визначаючи, чи є у подружжя спільний особистий закон, необхідно враховувати положення частини першої статті 16 Закону № 2709-IV, відповідно до якої особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Враховуючи, що позивач є громадянином Італії, а відповідач - громадянкою України, то відповідно до частини першої статті 16 згаданого Закону у сторін відсутній спільний особистий закон подружжя.
Також встановлено, що подружжям спільно не обрано право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу.
Позивачем не подано доказів його реєстрації чи проживання на території України. В свою чергу відповідачка є громадянкою України та має постійне місце реєстрації на території України.
Будь-яких доказів того, що сторони спільно проживали на території України, де придбали житло чи інше спільне майно, матеріали справи не містять.
Тому, відсутні підстави за встановлених фактичних обставин і для висновку, що є право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Як убачається зі змісту статті 1 Глави 1 Конвенції між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах за № 4210, спір між громадянами договірних сторін щодо особистих прав регулюється нормами права тієї країни, якій підвідомчий розгляд справи.
Тож, оскільки підсудність зазначеної справи відноситься до територіальної юрисдикції України, то, на підставі міжнародної угоди №4210 спірні правовідносини регулюється нормами законодавства України.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
При цьому, слід зазначити, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, до теперішнього часу вони не відновлені, даний шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення. Спільне господарство не ведеться. Спорів щодо спільного майна, сторонами не заявлено. Таким чином підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, а тому даний шлюб доцільно розірвати, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам позивача.
Керуючись ст. 58 Закону України «Про міжнародне право», ст.112 СК України, ст.ст. 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка після зміни прізвища ім`я по батькові іменується - ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу, - задовольнити в повному обсязі.
Розірвати шлюб, зареєстрований 09 січня 2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Ладісполі (провінція Риму, Італія), між громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_1 від 09.11.2017 p., місце проживання: АДРЕСА_1 ) та громадянкою України ОСОБА_2 , яка після зміни прізвища ім`я по батькові іменується - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 , - розірвати.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 03.06.2024 р.
Суддя Комунарського
районного суду м. Запоріжжя: І.Й.Наумова