ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року місто Чернівці справа №727/10470/23

провадження №22-ц/822/475/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Герасимчук Юрій Михайлович на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 лютого 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, головуючий в суді першої інстанції суддя Літвінова О.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Посилалася на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 929,50 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2020 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 14 вересня 2023 року заборгованість відповідача перед позивачкою складає 25279,05 грн.

3 огляду на розрахунок, пеня від суми заборгованості по аліментам становить 155 483 грн., яка нарахована за наступною формулою: дні боргу х борг х 1% - розмір пені.

Вважає, що наявність часткової оплати аліментів на утримання сина свідчить про те, що відповідач був обізнаний з 2020 року про свій обов`язок виконувати рішення суду, однак свідомо не виконає його, що підтверджує його вину у виникненні такої заборгованості.

Виконавча служба повідомила відповідача про відкриття виконавчого провадження та необхідність сплати боргу по аліментам, однак аліменти він все одно не оплатив.

З урахуванням норм ст.196 СК України пеня відповідача за невчасну сплату аліментів становить 25279,05 грн.

Стан здоров`я у відповідача задовільний.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 25 279,05 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 25279 грн. (двадцять п`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Повний текст рішення складено 04 березня 2024 року.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити повністю.

Посилався на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказав, що судом взагалі не взято до уваги обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, а саме те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем жодних претензій щодо невиконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 травня 2019 року відповідачу не пред`являлось, аж до червня 2023 року жодних дій для здійснення примусового виконання вказаного рішення суду теж не вчинялось. Доказів ухилення відповідача від сплати аліментів та існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду, матеріали справи також не містять.

Також просив стягнути судові витрати по справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Вказала, що відсутність вини у сплаті аліментів має доводити саме відповідач, однак ні відповідач ні представник відповідача не надали жодних доказів на підтвердження відсутності вини у виникненні заборгованості, не надали жодного доказу чому з вересня 2021 року відповідач перестав сплачувати аліменти згідно рішення суду.

Наявність заборгованості підтверджується наявним розрахунком боргу зі сплати аліментів з Державної виконавчої служби та відсутність заперечень відповідача про розмір боргу відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність письмових доказів на підтвердження претензій позивачки до відповідача по несплаті аліментів, жодним чином не спростовує позовних вимог.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі і мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2020 року між сторонами розірвано шлюб. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 929,50 грн. щомісячно, починаючи з 05 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.4-5).

Згідно листа №94232 старшого державного виконавця Кондратенко І.В. від 21 листопада 2023 року вбачається, що 01 червня 2023 року та 06 червня 2023 року відкрито виконавчі провадження №71929254, №71928805 (а.с.31).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14 вересня 2023 року, виданого, підписаного та скріпленого печаткою старшого державного виконавця Кондратенко І.В. по ВП №71929254, сукупний розмір заборгованості боржника ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 14 вересня 2023 року становить 25279,05 грн. (а.с.6-7).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві власності належить садовий будинок в садівничому товаристві «Брусничка» та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33-34).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення суду

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення про стягнення з нього аліментів. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів наданого державним виконавцем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Водночас стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 на підставі рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці 13 жовтня 2020 року у справі № 725/3475/20 повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 929 (дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок щомісячно, починаючи з 05 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом мав заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи. Оскільки обов`язок зі сплати аліментів не виконаний та протермінований, а тому у позивачки виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань.

Колегія суддів, перевіривши та проаналізувавши розрахунок пені, здійснений позивачкою, вважає, що такий розрахунок є правильним та здійснений останньою відповідно до вимог закону.

Позивачкою правильно використано формулу розрахунку розміру пені за місячним платежем, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16ц (провадження № 14-616цс18.

Також, обчислюючи розмір неустойки (пені), позивачка виходила із розміру заборгованості по аліментам, який визначений державним виконавцем у розрахунку заборгованості від 14 вересня 2023 року, якому надано оцінку судом першої інстанції та враховано при розгляді даної справи, який не спростований відповідачем й існував на час звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом.

Безпідставним є аргумент ОСОБА_2 про те, що судом не було враховано його доводи на спростування вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідачем не надано жодних належних доказів з даного приводу.

Відповідач будучи обізнаним про розмір стягнутих з нього аліментів, не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо перерахування на користь позивачки на утримання дитини аліментів за вказаний період.

Крім цього, не обґрунтованими є доводи апелянта, що позивачка не зверталась до нього з відповідними претензіями по сплаті аліментів, оскільки діючим законодавством не передбачено такий досудовий порядок врегулювання даного спору.

Інші наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт третій частина друга статті 141 ЦПК України).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, а тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 лютого 2024 року слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Герасимчук Юрій Михайлович залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк