Провадження № 6/202/1/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого - судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах (заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), -

В С Т А Н О В И В:

У 2023 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах.

У своїй заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначає, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року по справі № 202/30753/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 804349/ФЛ від 03.04.2008 року в розмірі 639 618,82 грн. та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн., а всього 643 059,82 грн.

Згідно з договором № GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 509, право вимоги за кредитним договором № 804349/ФЛ від 03.04.2008 року було відступлено Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «НАДРА» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Отже, посилаючись на заміну кредитора у зобов`язанні, а також положення статті 442 ЦПК України та постанови Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі № 2-а-3494/11, від 27.08.2020 року по справі № 804/536/18, від 16.06.2021 року по справі № 0417/7776/2012, відповідно до яких заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення, зокрема до видання виконавчого листа та пред?явлення його до примусового виконання, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просить замінити стягувача у виконавчих листах по справі № 202/30753/13-ц, боржниками за якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

У судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися.

При цьому в своїй заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просило розглядати заяву без участі його представника.

Заінтересовані особи, а саме Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» та боржники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , повідомлялися про розгляд судом заяви про заміну стягувача його правонаступником.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони.

Враховуючи наведене, заяву про заміну сторони у виконавчих листах розглянуто в їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Судом установлено, що 04 грудня 2013 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська було винесено рішення по справі № 202/30753/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» заборгованість за кредитним договором № 804349/ФЛ від 03.04.2008 року в розмірі 639 618,82 грн. та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн., а всього 643 059,82 грн.

Згідно автоматизованої системи документообігу суду на виконання цього рішення 11.03.2014 року судом були видані два виконавчі листи (щодо кожного боржника), строк пред`явлення яких до виконання був визначений до 16.12.20214 року.

17 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений договір № GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований у реєстрі за № 509.

Відповідно до умов цього договору Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимоги за кредитним договором № 804349/ФЛ від 03.04.2008, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 , та договором поруки, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» і ОСОБА_2 .

Також судом установлено, що в січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих документів на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року по справі № 202/30753/13-ц, заміну стягувача у виконавчих листах та поновлення пропущеного строку для їх пред`явлення до виконання.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2021 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред?явлення виконавчих листів до виконання, видачу дублікатів виконавчих документів, заміну стягувача було відмовлено.

Зазначена ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.

Як убачається зі змісту ухвали суду від 08 лютого 2021 року, відмовляючи в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у частині видачі дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання, суд виходив із того, що заявник без поважних причин пропустив строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання і підстави для поновлення такого строку відсутні.

Щодо заміни стягувача у виконавчих листах, то суд вважав заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не доведено, так як заявником не було надано письмових доказів здійснення усіх розрахунків відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги.

Звертаючись повторно до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» посилається на заміну кредитора у зобов`язанні, зокрема заявником було долучено копію платіжного доручення № 1 від 06.07.2020 року на суму 188900625 грн. (оплата за лотом № GL48N718070.

При розгляді заяви про заміну стягувача у виконавчих листах, суд виходить із того, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Частиною 5 статті 442 ЦПК Україні визначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.10.2018 у справі № 2-а-3494/11, від 27.08.2020 у справі № 804/536/18, від 16 червня 2021 року у справі № 0417/7776/2012, на які посилається заявник у своїй заяві, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу: як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Поряд із цим, суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом має не лише формальний характер (фіксування процесуального правонаступництва), а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли, тобто не протягом невизначеного терміну, а лише на стадіях судового процесу. Таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII та статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, який діяв на час видачі у цій справі виконавчих листів, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє добровільно або під примусом дії на виконання рішення суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Отже, стадія виконавчого провадження як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки якщо цей строк пропущений, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV).

Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону, зокрема про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Так, у постанові Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 910/10031/13 зроблений висновок, що подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року по справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зазначила, що не вбачає підстав для відступу від зазначеного правового висновку (пункт 70 постанови).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові дійшла висновку, що «126. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

127. Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

128. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

129. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

130. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва».

Суд також звертає увагу, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 серпня 2019 року по справі № 2-836/11 (пункт 35), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість цього, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Тобто реалізації стягувачем, у тому числі його правонаступниками, прав щодо виконання судового рішення пов`язується із дотриманням визначених законом строків пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З огляду на викладене, можна дійти висновку щодо неможливості заміни стягувача його правонаступником у виконавчому документі після спливу строку пред`явлення такого виконавчого документа до виконання, оскільки це буде носити формальний характер без реалізації завдань цивільного судочинства на відповідній стадії процесу (в даному випадку стадії виконання судового рішення).

Суд бере до уваги, що статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року був встановлений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом одного року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 12 вказаного Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналогічне положення міститься й у частині 1 статті 433 ЦПК України, відповідно до якої в разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлений.

Звернувшись із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не надало доказів дотримання встановлених законом строків пред`явлення таких виконавчих листів до виконання.

Суд ураховує, що ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2021 року, яка набрала законної сили, в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікатів виконавчих документів на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року по справі № 202/30753/13-ц та поновлення пропущеного строку для їх пред?явлення до виконання було відмовлено.

Отже, заявник хоча й є правонаступником стягувача у матеріальних правовідносинах, однак законні підстави для заміни стягувача у виконавчих листах на теперішній час відсутні, оскільки без реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення заміна стягувача у виконавчих листах, строк пред`явлення яких до виконання сплив і у поновленні якого судом відмовлено, в тому числі відмовлено у видачі дублікатів виконавчих листів, що виключає можливість відкриття виконавчого провадження, позбавлена дійсної процесуальної мети такого правонаступництва і не сприятиме реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України.

Суд відзначає, що правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.10.2018 у справі № 2-а-3494/11, від 27.08.2020 у справі № 804/536/18, від 16 червня 2021 року у справі № 0417/7776/2012, на які посилається заявник, щодо можливості заміни сторони на будь-якій стадії виконання судового рішення, зокрема до видання виконавчого листа та пред?явлення його до виконання, не можуть бути застосовані у цій справі, так як обставини справ не є релевантними та стосувалися випадків, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання або не сплив, або був поновлений судом, а в даному випадку у поновленні строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачі дублікатів виконавчих листів судом було відмовлено.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 259-260, 442 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчих листах (заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко