Справа № 452/659/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"09" травня 2024 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
розглянувши у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
Відповідач подав до суду відзив на позов, яким такий визнав частково, не заперечив проти відшкодування позивачу матеріальної шкоди; заявлений розмір моральної шкоди вважав необґрунтованою, виходячи із того, що із ОСОБА_1 у нього склалися неприязні відносини; він раніше як його безпосередній керівник не виплатив увесь заробіток, про який було домовлено попередньо; оскільки ОСОБА_3 проходив лікування з приводу перелому ключиці руки, на що він витратив значні кошти, гроші були йому необхідні, усі ці обставини призвели до того, що він в емоційному стані пошкодив автомобіль позивача; однак вважає, що його дії не принизили його честь та гідність, не призвели до жодних душевних страждань; просив відмовити у позові в частині відшкодування моральної шкоди.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:
Судом установлено, що ОСОБА_2 18 жовтня 2023 року близько 12год. 20хв., перебуваючи в громадському місці по вул. Чорновола в м. Самборі Львівської області, вчинив дії, які пов`язані з порушенням громадського порядку та спокою громадян, а саме, з хуліганських мотивів металевим предметом пошкодив лаково-фарбове покриття належному ОСОБА_1 автомобілю марки «Citroen C5» із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , чим спричинив потерпілому матеріальні збитки, внаслідок чого останній вимушений був звернутися за допомогою до правоохоронного органу. Постановою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2023р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 51грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У відповідності до зазначених положень ЦПК України вищевказані обставини події, а також винність відповідача у вчиненні хуліганських дій, що спричинили пошкодження майна, що визначені у постанові судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2024 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому за ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як роз`яснено у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Судом також установлено та підтверджується матеріалами справи, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 була спричинена матеріальна шкода.
Статтею 1192 ЦК України визначаються способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Зокрема, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Із урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995р. №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У відповідності до вимог п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Аналізуючи наведене стосовно заявлених моральних (немайнових) збитків позивача, під час провадження в цивільній справі ним нічим не доведено в повному обсязі заявленої позовної вимоги; не обґрунтовано які саме моральні та душевні страждання отримав позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих обставинах, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, жодним чином цього суду особою не вмотивовано і не підтверджено.
Водночас на переконання суду підлягає присудженню до стягнення два платежі, що стороною відповідача також не оспорювались і не заперечувались, - як витрати на правову допомогу і витрати пов`язані із залученням експертів, виходячи із далі викладеного.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Позивачем до позовної заяви надано договір про надання правничої допомоги від 05.02.2024р., укладений між адвокатом Бондаренко В.Ю. та ОСОБА_1 , детальний розрахунок вартості юридичних послуг за Договором, Акт прийняття-передачі виконаних робіт, в якому зазначена вартість послуг 5000грн. та платіжна інструкція від 12.02.24р. - 5000грн.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України пов`язані з правничою допомогою адвоката витрати несуть сторони. Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оскільки позивачем доведені понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5000грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на його користь.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У зв`язку з цим, також підлягають стягненню з ОСОБА_2 витрати позивача за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 5000грн, що підтверджується Договором №219-23 від 15.12.2023р.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
У решті частині позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовити за недоведеністю.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти з дня отримання копії судового рішення.

Суддя