ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 638/1790/23

провадження № 61-12137св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

боржник - територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Харківської міської ради - Замніус Майї Віталіївни, на постанову Харківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Маміна О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

1. У березні 2023 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») в особі Харківського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та заміни боржника у виконавчому написі.

2. Заява мотивована тим, що 11 листопада 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В. В. вчинено виконавчий напис на вимогу і на користь стягувача ВАТ «Державний банк України», згідно з яким запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 і яку він передав в іпотеку стягувачу за іпотечним договором №71. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, задовольнити вимоги стягувача в особі його філії - Харківського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» щодо стягнення: частини суми заборгованості за кредитом у розмірі 161 839,14 грн за період з 01 серпня 2009 року

по 11 листопада 2009 року; частини суми заборгованості за процентами у розмірі 257 369,86 грн за період з 01 червня 2009 року по 31 липня 2009 року; плати за вчинення цього виконавчого напису у сумі 4 706,88 грн, усього на загальну суму 423 914,88 грн.

3. Виконавчий напис неодноразово пред`являвся до органів державної виконавчої служби з метою звернення стягнення на зазначену квартиру. Востаннє виконавчий напис був повернутий стягувачеві 22 жовтня 2012 року на підставі пункту 3 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

4. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.

5. 15 листопада 2013 року стягувачем подано до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області претензію до спадкоємців померлого. Також, на протязі 2013-2019 стягувач вчиняв заходи для встановлення кола спадкоємців, для чого звертався з листами до Зміївської районної ради Харківської області, КП «Жилкомсервіс», міського голови Кернеса Г. А.

6. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада

2020 року у справі №638/4455/19 відмовлено у задоволенні позовної заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересовані особи територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради, територіальна громада с. Таранівка Зміївського району Харківської області в особі Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання спадщини відумерлою.

7. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 червня 2022 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року скасовано та прийнято нове рішення. Визнано відумерлою спадщину - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 56,9 кв. м, житловою площею 42,2 кв. м, реєстраційний номер майна 6223845, що належала померлому 21 січня 2013 року ОСОБА_1 Передано вказану квартиру як відумерлу спадщину територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.

8. З огляду на вказане банк на підставі статей 433, 446 ЦПК України просить суд задовольнити заяву, поновити пропущений строк для пред`явлення до примусового виконання виконавчого напису від 11 листопада 2009 року та замінити боржника у виконавчому написі та територіальну громаду міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

9. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року у складі судді Щепіхіної В. В. у задоволенні заяви АТ «Ощадбанк» відмовлено.

10. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги заявника про поновлення строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання задоволенню не підлягають, оскільки банк міг звернутися повторно із заявою про відкриття виконавчого провадження протягом одного року з дня повернення виконавчого документу стягувачу, тобто з 12 жовтня 2012 року, а посилання заявника на те, що протягом вказаного часу він шукав правонаступників є безпідставним, так як заборони відкриття виконавчого провадження з таких підстав не міститься в Законі України «Про виконавче провадження» №606-XIV.

11. Також суд врахував, що ЦПК України не передбачений порядок заміни стягувача у виконавчому написі нотаріуса до відкриття виконавчого провадження, з вимогами до боржника про стягнення суми боргу у судовому порядку заявник не звертався, докази існування відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

12. Постановою Харківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року скасовано, заяву АТ «Ощадбанк» задоволено.

Визнано поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого напису від 11 листопада 2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В. В., реєстраційний номер 352 на іпотечному договорі від 11 листопада 2008 року № 71.

Замінено боржника у виконавчому написі від 11 листопада 2009 року, вчиненому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу

Єрьоменко В. В., реєстраційний номер 352 на іпотечному договору

від 11 листопада 2008 року № 71 на територіальну громаду міста Харкова в особі Харківської міської ради.

13. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що питання заміни сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса підлягає розгляду в судах цивільної юрисдикції з урахуванням положень частини другої статті 446 ЦПК України, тобто судом за місцем виконання відповідного рішення.

14. З огляду на дату набрання чинності Закону № 1404-VIII, 05 жовтня 2016 року, та з урахуванням того, що виконавчий напис був повернутий стягувачеві без виконання, що згідно з частиною п`ятою статті 36 Закону № № 1404-VIII надає стягувачеві право на його повторне звернення до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тобто трьох років, до 05 жовтня 2019 року включно, а не одного року, як помилково вважав суд першої інстанції, а також враховуючи, що у даному випадку після смерті боржника стягувач звернувся до його спадкоємців з відповідною заявою, та з огляду на відсутність спадкоємців стягувач у березні 2019 року для подальшого звернення стягнення звернувся до суду із заявою про визнання іпотечного майна відумерлою спадщиною, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані обставини свідчать про те, що існували істотні перешкоди для вчасного виконання виконавчого напису нотаріуса і банк не втратив інтересу до його примусового виконання, а тому вони є поважними причинами для поновлення строку для звернення виконавчого напису до примусового виконання, у зв`язку із чим заяву банку слід задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. У серпні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Харківської міської ради - Замніус М. В., на постанову Харківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

16. Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради в частині оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 19 липня

2023 року щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

17. Ухвалами Верховного Суду від 11 вересня 2023 року та від 16 жовтня

2023 року касаційну скаргу Харківської міської ради в частині оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року щодо заміни боржника у виконавчому написі залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків щодо підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

18. У жовтні 2023 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвал Верховного Суду від 11 вересня 2023 року та від 16 жовтня 2023 року, які містять платіжний документ про сплату судового збору та нову редакцію касаційної скарги, відповідно до якої заявник просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року в частині щодо заміни боржника у виконавчому написі, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

19. Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2023 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

20. Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21. У касаційній скарзі Харківська міська рада, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання щодо заміни боржника у виконавчому написі та прийняти нове рішення про відмову заявнику в цій частині.

22. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, оскільки суд апеляційної інстанції, всупереч висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, не встановив і не перевірив наявність відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого напису, відповідно, дійшов передчасного висновку про задоволення заяви.

23. Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис неодноразово пред`являвся до органів державної виконавчої служби з метою звернення стягнення на зазначену квартиру. Востаннє виконавчий напис був повернутий стягувачеві 22 жовтня 2012 року на підставі пункту 3 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». На час видачі та останнього повернення стягувачу виконавчого документа (жовтень 2012 року) діяв закон України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

24. У подальшому, починаючи з 22 жовтня 2012 року виконавчий напис стягувачем до примусового виконання до органів державної виконавчої служби повторно не пред`являвся.

25. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявником не наведено у заяві та не надано доказів існування відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса № 352, виданого 11 листопада 2009 року, або доказів відмови у відкритті виконавчого провадження, заміни сторони, оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця на протязі 2013-2019 років, та оскільки ЦПК України не передбачений порядок заміни боржника у виконавчому написі нотаріуса до відкриття виконавчого провадження, відсутні підстави для задоволення заяви банку.

26. Апеляційний суд не врахував, що для вирішення питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні вирішальним є встановлення наявності відкритого виконавчого провадження, в якому ставиться таке питання.

27. Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа у розумінні статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже положення статті 442 ЦПК України не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.

28. В свою чергу банком на момент подання даної заяви про заміну боржника виконавчий напис не подано на примусове виконання та за ним не відкрито виконавче провадження.

29. Отже вимоги про заміну сторони у виконавчому провадженні у виконавчому написі нотаріуса до відкриття виконавчого провадження у порядку статті 442 ЦПК України є передчасним, оскільки у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю державного чи приватного виконавця після подання виконавчого документа, заявник вправі їх оскаржити в загальному порядку.

30. Однак апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не встановив і не перевірив наявність відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого напису, який є виконавчим документом, та дійшов передчасного висновку про задоволення заяви банка в цій частині, зміст якої зводиться саме до заміни боржника у виконавчому провадженні на підставі статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

31. У грудні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив банка на касаційну скаргу, в якому останній просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін, посилаючись на те, що рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права і доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону №606-XIV вбачається фактична неможливість здійснення виконавчого провадження (виконання виконавчого напису), боржник за яким помер, до фактичної заміни боржника спадкоємцем. Вважає, що суд апеляційної інстанції вірно застосував при розгляді питання заміни боржника у виконавчому написі нотаріуса посилання на положення статті 446 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

32. 11 листопада 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В. В. вчинено виконавчий напис на вимогу і на користь стягувача ВАТ «Державний банк України», згідно з яким запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , і яку він передав в іпотеку стягувачу за іпотечним договором №71. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, задовольнити вимоги стягувача в особі його філії - Харківського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» щодо стягнення: частини суми заборгованості за кредитом у розмірі 161 839,14 грн за період з 01 серпня 2009 року по 11 листопада 2009 року; частини суми заборгованості за процентами у розмірі 257 369,86 грн за період з 01 червня

2009 року по 31 липня 2009 року; плати за вчинення цього виконавчого напису у сумі 4 706,88 грн, усього на загальну суму 423 914,88 грн.

33. Виконавчий напис перебував на примусовому виконанні в Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

34. З копії постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві

від 12 жовтня 2012 року вбачається, що виконавчий напис №352, виданий

11 листопада 2009 року, повернуто стягувачеві на підставі пункту 3 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України» не заявив у 15-денний строк з дня отримання повідомлення про вирішення питання щодо залишення за собою непроданого майна, належного ОСОБА_1 , про своє бажання залишити за собою непродане майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

35. У подальшому, починаючи з 12 жовтня 2012 року, виконавчий напис стягувачем до примусового виконання до органів державної виконавчої служби повторно не пред`являвся.

36. ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_1 помер, а 15 листопада 2013 року стягувачем було подано до Зміївської державної контори Харківської області претензію до спадкоємців померлого.

37. Також, на протязі 2013-2019 років стягувач вчиняв заходи для встановлення кола спадкоємців, для чого звертався з листами до Зміївської районної ради Харківської області, КП «Жилкомсервіс», міського голови Харкова.

38. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада

2020 року у справі №638/4455/19 відмовлено у задоволенні позовної заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересовані особи територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради, територіальна громада с. Таранівка Зміївського району Харківської області в особі Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання спадщини відумерлою.

39. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 червня 2022 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року скасовано та прийнято нове рішення. Визнано відумерлою спадщину - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 56,9 кв. м, житловою площею 42,2 кв. м, реєстраційний номер майна 6223845, що належала померлому 21 січня 2013 року ОСОБА_1 Передано вказану квартиру як відумерлу спадщину територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

40. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

41. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

42. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

43. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

44. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

45. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

46. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

47. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

48. Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

49. Розділ VI ЦПК України присвячений процесуальним питанням, пов`язаним з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

50. У цьому розділі ЦПК України міститься стаття 442, яка регулює питання заміни сторони виконавчого провадження.

51. У частинах першій, другій та п`ятій згаданої статті зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

52. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зроблено висновки про те, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження».

53. Задовольняючи заяву, апеляційний суд з метою забезпечення виконання основного завдання цивільного судочинства, визначеного у статті 2 ЦПК України з урахуванням норми частин першої, другої статті 5 ЦПК України, застосував у даному випадку за аналогією правовий порядок, передбачений частиною п`ятою статті 442 ЦПК України для заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

54. Апеляційний суд дійшов висновку, що питання заміни сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса підлягає розгляду в судах цивільної юрисдикції з урахуванням положень частини другої статті 446 ЦПК України, тобто судом за місцем виконання відповідного рішення.

55. Водночас, апеляційний суд не врахував, що заміна сторони у виконавчому написі, вчиненому нотаріусом, та заміна сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса є відмінними правовими категоріями, оскільки заміна сторони у виконавчому провадженні є можливою в разі відкриття відповідного виконавчого провадження, що передбачено спеціальним правилом статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

56. У справі, що переглядається, банк просив замінити боржника у виконавчому написі нотаріуса, не посилався на наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису та відповідні докази існування відкритого виконавчого провадження не подавав.

57. Боржник наголосив, що виконавчий напис був повернутий стягувачеві на підставі пункту 3 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 22 жовтня 2012 року і з того часу до примусового виконання до органів державної виконавчої служби повторно не пред`являвся.

58. При цьому, на час видачі та останнього повернення стягувачу виконавчого напису (жовтень 2012 року) діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

59. 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

60. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII).

61. У статті 37 вказаного Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

62. У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 (провадження № 61-6732св19) вказано, що «Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001). Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності».

63. Подібні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2018 року у справі № 910/11424/15, від 20 травня 2019 року у справі

№ 904/10285/15, від 30 липня 2019 року у справі № 922/3137/15, від 11 квітня

2024 року у справі 1519/2-4707/11 (провадження № 61-11675св23).

64. З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що АТ «Державний ощадний банк України» могло звернутися повторно із заявою про відкриття виконавчого провадження протягом одного року з дня повернення виконавчого документу стягувачу, тобто з 12 жовтня 2012 року по 11 жовтня

2013 року.

65. Водночас з матеріалів справи вбачається і не заперечувалося сторонами, що починаючи з 12 жовтня 2012 року виконавчий напис стягувачем до примусового виконання до органів державної виконавчої служби повторно не пред`являвся.

66. Верховний Суд зазначає, що імперативними приписами частини п`ятої статті 442 ЦПК України встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у разі виникнення потреби у заміні боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

67. Проте в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права, до відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному статтею 442 ЦПК України, може бути замінено боржника або стягувача лише у виконавчому листі, яким у системному розумінні з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчий документ, виданий судом у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, ухвалених у цивільних справах, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів.

68. Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа у розумінні статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже положення частини п`ятої статті 442 ЦПК України не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.

69. Подібні висновки щодо застосування аналогічної за змістом частини четвертої статті 379 КАС України зроблені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № ЗВ/380/22/20 (провадження № К/9901/21018/20), від 28 січня 2021 року у справі № 824/387/20-а (провадження № К/9901/16468/20), від 24 червня 2021 року у справі

№ 420/2141/20 (провадження № К/9901/8144/21), від 21 січня 2022 року у справі

№ 400/212/21 (провадження № К/9901/21300/21).

70. Можна зробити висновок, що стаття 442 ЦПК України та стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають до застосування під час вирішення вимог про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса у разі, якщо немає відкритого виконавчого провадження за таким виконавчим документом, оскільки у цих статтях йдеться виключно про заміну правонаступником сторони виконавчого провадження і лише за виконавчим листом, виданим судом на виконання рішення суду у цивільній справі.

71. Отже, законодавством не передбачено повноважень суду здійснювати заміну сторони у виконавчому написі нотаріуса (при відсутності відкритого виконавчого провадження), як і не передбачено надання судом особі права стягувача на пред`явлення виконавчого напису до примусового виконання, якщо спір про законність і обґрунтованість стягнення не розглядався безпосередньо судом.

72. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

73. У статтях 16-19 глави 3 розділу І книги першої ЦК України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється судом; Президентом України, органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування; нотаріусом; шляхом самозахисту.

74. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

75. Отже, виконавчий напис нотаріуса є формою захисту цивільних прав та інтересів, що відбувається у певному спеціальному порядку, який є відмінним від інших форм (зокрема й судовій) надання захисту таким правам та інтересам.

76. У Правилах професійної етики нотаріусів України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 04 жовтня 2013 року № 2104/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за № 1730/24262, зазначено, що професійна поведінка нотаріусів України ґрунтується, зокрема на принципі незалежності, який передбачає те, що специфіка цілей і завдань нотаріату вимагає належне здійснення нотаріальної діяльності, максимальну незалежність нотаріуса, свободу від будь-якого впливу чи тиску та від неправомірного втручання у його діяльність.

77. З урахуванням зазначеного необхідно дотримуватися принципу незалежності здійснення нотаріальної діяльності та частини другої статті 19 Конституції України.

78. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 186/545/21 (провадження № 61-16546св21).

79. Зазначена правова позиція також викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №183/4196/21 (провадження №14-36цс22).

80. Враховуючи викладене Верховний Суд дійшов висновку про обрання АТ «Державний ощадний банк України» такої форми захисту його прав, яка не передбачена законом, тобто є протиправною, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні поданої заяви про заміну сторони у виконавчому написі.

81. Апеляційний суд не врахував, що виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса не відкрите, а для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності, та те, що частиною п`ятою статті 442 ЦПК України передбачено можливість до відкриття виконавчого провадження замінити стягувача лише у виконавчому листі, виданому судом на виконання судового рішення у цивільній справі, яким виконавчий напис нотаріуса не є, що свідчить про обрання заявником не передбаченого законом способу захисту порушених прав, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про наявність підстав для заміни боржника у виконавчому написі приватного нотаріуса від 11 листопада 2009 року № 352 на іпотечному договорі №71 від 11 листопада 2008 року.

82. Отже, Верховний Суд дійшов переконання, що суд першої інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права.

83. За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

84. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід частково задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 413, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника Харківської міської ради - Замніус Майї Віталіївни задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року скасувати, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович