ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4787/24Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/547/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Панькевич Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Тернополі цивільну справу №607/4787/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2024 року, постановлену суддею Кунець Н.Р., повний текст якої складено 26 березня 2024 року, про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу, -

ВСТАНОВИв:

21.03.2024 ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Білик Л.С., подав до суду заяву про скасування судового наказу, виданого 14.03.2024 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/4787/24 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.02.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи доводи вказаної заяви заявник зазначав, що відповідно до судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.08.2020 у справі № 607/12311/20, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.07.2020 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Також, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.08.2023 року у справі №607/14395/23 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відкрито провадження та ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.12.2023 провадження зупинено у зв`язку з перебуванням відповідача ОСОБА_2 на військовій службі в ЗСУ.

При цьому, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року у справі №607/1707/24 ОСОБА_3 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з заявника аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Враховуючи наведене вказує, що суд першої інстанції безпідставно видав судовий наказ про стягнення з нього аліментів, оскільки відповідно до ст.165, 186 ЦПК України підставою для відмови у видачі судового наказу, є наявність судового наказу, що набрав законної сили за тими самими вимогами, а також те, що у провадженні суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу виданого 14.03.2024 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/4787/24, повернуто заявнику ОСОБА_2 , без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Посилаючись на аналогічні вимоги, викладені у заяві про скасування судового наказу, вказує, що суд першої інстанції, при наявності підстав для відмови у видачі судового наказу, видав його незаконно, а ухвалюючи рішення про залишення його заяви про скасування судового наказу без розгляду, суд в оскаржуваній ухвалі на вказані обставини справи уваги не звернув.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони у справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторони.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду вказаним вище вимогам закону відповідає.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Як передбачено у пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину-однієї чверті, на двох дітей-однієї третини, на трьох і більше дітей-половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства(материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому, згідно з ч.3 ст.167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України.

Згідно з ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Також, за змістом ч.8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про скасування судового наказу, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно виходив з того, що відповідно до змісту вищевказаних норм права у боржника за судовим наказом про стягнення аліментів, виданим на підставі пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, відсутнє право на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідно до змісту вищевказаних норм права у боржника за судовим наказом про стягнення аліментів, виданим на підставі пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, відсутнє право на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу.

Що стосується посилання апелянта на те, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року у справі №607/1707/24 ОСОБА_3 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з заявника аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то за змістом цієї ухвали їй було відмовлено у видачі судового наказу з тих підстав, що заявницею не додано до заяви доказу припинення нарахування аліментів на дитину.

Разом з тим, звертаючись повторно 29 лютого 2024 року з заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_3 долучила до неї копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2023 року, на підставі якого з ОСОБА_2 стягувались аліменти на двох дітей згідно з судовим наказом від 18 серпня 2020 року №607/12311/20, оскільки старшою дитиною досягнуто повноліття.

Щодо посилання апелянта на те, що суд не в праві був видавати судовий наказ, оскільки у провадженні суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у якій на даний час зупинено через перебування відповідача на військовій службі в ЗСУ, то колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено вище, виконавче провадження №63089294 згідно з судовим наказом від 18 серпня 2020 року №607/12311/20, яким стягувались аліменти з відповідача на утримання дітей, закінчено, тобто фактично нарахування аліментів на утримання дітей припинено.

Колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги про те, що на момент видачі судового наказу про стягнення аліментів від 14 березня 2024 року в провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, однак, в силу вимог ч.7 ст.170 ЦПК України, суд першої інстанції позбавлений можливості скасувати судовий наказ, який був виданий на підставі п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, оскільки в такому випадку судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.03.2024 року, оскільки вона є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до норм ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до частин сьомої, восьмої статті 170 ЦПК України ОСОБА_2 має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Із врахуванням наведеного вище, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року.

Головуючий

Судді