Справа № 569/7535/24
27 травня 2024 року місто Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
ВСТАНОВИВ:
ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» завдану майнову шкоду в розмірі 7 109 грн. 19 коп., з яких: 5 978 грн. 00 коп. сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу; 144 грн. 83 коп. інфляційні втрати; 898 грн. 55 коп. пеня; 87 грн. 81 коп. 3% річних.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне по вул. Макарова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «Ford». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, таким чином було встановлено факт, що відповідач будучи причетним до настання дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ».
Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 9 141 грн. 80 коп. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 24 червня 2021 року між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 5 978 грн. 00 коп. (за вирахуванням франшизи в розмірі 2 500 грн. 00 коп.). На підставі заяви на виплату страхового відшкодування ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 5 978 грн. 00 коп.
Враховуючи, що відповідач самовільно залишив місце пригоди, позивач отримав право після виплати страхового відшкодування на регресний позов до відповідача.
13 жовтня 2023 року відповідачу направлено вимогу про виплату грошових коштів, однак, станом на дату подання позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу.
Відтак позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 5 978 грн. 00 коп., і, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем за період з 21 жовтня 2023 року по 16 квітня 2024 року нараховані інфляційні втрати у розмірі 144 грн. 83 коп., пеня у розмірі 898 грн. 55 коп., три відсотки річних у розмірі 87 грн. 81 коп., які позивач також просить стягнути з відповідача.
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 24 квітня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Також просила розгляд справи провести за відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача ОСОБА_2 не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача.
Зважаючи на неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом, 08 січня 2021 року між ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202444510, за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2021 року по справі №569/5423/21, яка набрала законної сили 06 квітня 2021 року, 05 березня 2021 року о 18 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився у нерухомому стані. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 залишив її місце. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, встановлений постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2021 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень, вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , а також залишення ним місця дорожньо-транспортної пригоди є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , судом встановлено, що власником автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).
Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 33.1 ст. 33 Закону № 1961-ІV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний зокрема: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.
Отже, обов`язком водія транспортного засобу в разі дорожньо-транспортної пригоди є негайна зупинка і залишення на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Відповідно до п.п. в) п.п. 38.1.1, п.38.1, ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Судом встановлено, що 05 березня 2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд на транспортний засіб «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився у нерухомому стані. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 залишив її місце. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП.
30 червня 2021 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було виплачено потерпілій особі ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 5 978 грн. 00 коп.
Таким чином до позивача як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду, яка спричинила дорожньо-транспортну і самовільно залишила місце пригоди.
За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» завдану майнову шкоду в розмірі 5 978 грн. 00 коп.
Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц).
За приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
У постанові від 23 травня 2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).
13 жовтня 2023 року відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, при цьому матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем вказаної вимоги.
Вказані обставини впливають на момент, з якого починається строк нарахування трьох відсотків річних, інфляційних збитків, а за відсутності вказаної інформації відсутні підстави вважати, що відповідач порушив грошове зобов`язання.
Крім того, позивачем не доведено наявності між сторонами договірних відносин в частині встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання. Вимоги про стягнення пені взагалі не обґрунтовані.
На підставі викладеного суд доходить висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 5 978 грн. 00 коп., в задоволені решти вимог слід відмовити.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 036 грн. 95 коп. (5978х2422,4/7109,19).
Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 7 300 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки понесення позивачем зазначених витрат підтверджено належними доказами вони підлягають до стягнення з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6 138 грн. 45 коп. (5 978х7300/7109,19).
Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» завдану шкоду в розмірі 5 978 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» судові витрати в розмірі 8 175 (вісім тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 30 травня 2024 року.
Суддя О.О. Першко