Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/9273/24
Провадження №2-о/711/256/24
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2024 року суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Скляренко В.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити наступні факти, що мають юридичне значення: 1) факт навчання заявника в період з 01.09.1984 по 31.03.1988 в Прибрежнівському радгоспі-технікумі; 2) факт проходження заявником служби в ОСОБА_2 в період з 25.05.1988 по 28.05.1990.

В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що встановлення відповідних юридичних фактів необхідне заявнику для зарахування відповідних періодів часу до трудового стажу заявника при обчисленні розміру його пенсії.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Аналіз змісту обґрунтування заявлених заявником вимог та підстав його звернення до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, свідчить, що відповідному зверненню передувала фактична відмова ГУ ПФУ в Черкаській області у зарахуванні до трудового стажу заявника, який враховується при обчисленні розміру його пенсії, періодів трудового стажу, які відображені у трудовій книжці заявника з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 №162, про що заявника було повідомлено листом ГУ ПФУ в Черкаській області від 02.08.2024. У відповідному листі пенсійний орган повідомив, що до страхового стажу заявника не враховано період його навчання в технікумі з 01.09.1984 по 31.03.1988, оскільки дата в наказі про закінчення навчання внесена з виправленнями, та період проходження строкової служби в армії з 25.05.1988 по 28.05.1990, оскільки у трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка. При цьому посилаючись на положення пунктів 6, 8 Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637), пенсійний орган повідомив заявника про документи, якими заявник може підтвердити наявність в нього відповідного стажу та які має подати до пенсійного органу для перерахунку розміру його пенсії.

Отже, аналіз змісту листа ГУ ПФУ в Черкаській області від 02.08.2024 свідчить, що відповідний пенсійний орган оспорює дійсність записів в трудовій книжці заявника та не враховує певні наявні у трудовій книжці заявника записи про його трудовий стаж для розрахунку розміру пенсії заявника.

Разом з тим, згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 1 Порядку №637.

Відповідно до Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження стажу роботи приймаються інші документи, що передбачено положеннями Порядку №637. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (п. 2 Порядку №637).

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже слід виснувати, що саме до компетенції органів Пенсійного фонду України належить встановлення стажу роботи та оцінка доказів на предмет належного документального підтвердження наявності такого стажу. Відмова органів Пенсійного фонду України щодо врахування до трудового стажу працівника періодів роботи, про які наявні відповідні записи у трудовій книжці, свідчить про наявність спору між таким органом та особою, яка претендує на пенсійне забезпечення.

Таким чином обставини, викладені в заяві, свідчать про невизнання та оспорювання органами Пенсійного фонду України можливості зарахування до трудового стажу заявника періодів роботи, що відображені у його трудовій книжці, а отже заявлені вимоги про встановлення факту не є безспірними і пов`язані із вирішенням спору про право.

За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України в даному випадку слід відмовити у відкритті провадження у справі оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Додатково суд звертає увагу, що враховуючи зміст та характер оспорюваних прав заявника, то вирішення відповідного публічного спору на теперішній час відноситься до юрисдикції адміністративних судів. Отже заявник має право оскаржити дії та бездіяльність ГУ ПФУ в Черкаській області, пов`язані із фактичною відмовою заявнику у врахуванні до його трудового стажу періодів, що відображені у його трудовій книжці, шляхом звернення в порядку адміністративного судочинства з адміністративним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 259-261, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявникові, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою, проте вимоги заявника можуть бути розглянуті судом в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В.М. Скляренко