"03" червня 2024 р. Справа № 363/547/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря Душиної Х.М.,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгороді скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Старча А.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить суд визнати дії заступника начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнка Володимира Валентиновича щодо винесення 26 січня 2024 року постанови про накладання штрафу протиправними та скасувати постанову від 26 січня 2024 року про накладання штрафу заступника начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнка Володимира Валентиновича у виконавчому провадженні № 62635308; стягнути з Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань понесені витрати на правову допомогу. В обґрунтування поданої скарги зазначив, що 18 червня 2020 року Вишгородським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2020 року до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 23 липня 2020 року старшим державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчуком О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62635308. 19 березня 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022, ОСОБА_2 призвано у Збройні Сили України по мобілізації, та направлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. 18.07.2022 року ОСОБА_2 переведений до військової частини НОМЕР_2 , де і наразі проходить військову службу. Можливості прибути/направити листа до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо повідомлення про нове місце роботи/проходження військової служби та відповідно виконувати самостійно рішення суду про стягнення аліментів не було можливості в силу особливостей проходження військової служби. Згідно наявної інформації в Автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вживались виконавчі дії, зокрема отримання інформації про доходи боржника, а саме, відповідні запити до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника - фізичної особи в електронному вигляді були направлені 01 листопада 2021 року, 30 травня 2022 року, 04 листопада 2022 року, 16 січня 2023 року. 26 січня 2024 року заступником начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнком В.В. винесено постанову про накладання штрафу в розмірі 42 369, 42 грн. Представник скаржника вважає, що в разі дотримання виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» та вчасне виявлення доходу і звернення стягнення на доходи ОСОБА_2 , заборгованість за аліментами не виникла б в такому розмірі та як наслідок не було б підстав для накладання штрафу. Вважає, що виконавцем було допущено протиправну бездіяльність та порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Також, зазначив, що станом 01.01.2024 року у ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів відсутня, існує переплата в розмірі 7 602, 28 грн. Вважає, що 26.01.2024 року заступником начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнком В.В. безпідставно винесено постанову про накладання штрафу, так як заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 141 231, 41 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки на разі не існує.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява, в якій просить суд провести розгляд скарги за їх відсутності, скаргу підтримує та просить її задовольнити із викладених у ній підстав.

ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримала.

Заступник начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнко В.В. будучи присутнім у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вважає, що ним при постановленні постанови про накладання штрафу дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому просив відмовити у задоволенні скарги. В подальшому до суду не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши стягувача, дослідивши матеріали скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасника справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України).

Згідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

23.07.2020 року старшим державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчуком О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62635308 з виконання судового наказу № 363/816/20 виданого 18.06.2020 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2020 року до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є : 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

26.01.2024 року заступником начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнком В.В. винесено постанову про накладання штрафу, згідно якої у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, накладено на боржника штраф на користь стягувача в розмірі 30 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 42 369, 42 грн. З даної ж постанови вбачається, що виконавцем було встановлено, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_2 станом на 01.06.2023 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 141 231, 41 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки.

ОСОБА_2 не погоджуючись із даною постановою звернувся до суду.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 17 Закону «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Права і обов`язки виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, тощо.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Так, з наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку заборгованості по аліментам № 8715 від 26.01.2024 року складеної заступником начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнком В.В. вбачається, що станом на 01.01.2024 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, існує переплата в розмірі 7 602, 28 грн.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за N 489/20802 (далі -Інструкція N 512/5), визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається сторонам виконавчого провадження.

Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року № 2610/27695/2012.

Судом встановлено, що на момент ухвалення заступником начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнком В.В. постанови від 26 січня 2024 про накладення штрафу у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість по аліментах на користь ОСОБА_3 , що підтверджується доданими до справи письмовими доказами.

Оскільки на момент ухвалення постанови про накладення штрафу 26 січня 2024, боржник ОСОБА_2 вже не мав заборгованості по аліментах, суд вважає, що постанова, яка оскаржується заявником - про накладення на нього штрафу від 26 січня 2024 року, суперечить ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачене накладення штрафу виключно за наявності заборгованості зі сплати аліментів на момент ухвалення постанови про накладення штрафу.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заступником начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнком В.В. не надано суду доказів дотримання процедури накладення штрафу за несплату аліментів, відтак приймаючи постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу від 26.01.2024 року у виконавчому провадженні № 62635308 діяв не на підставі вимог чинного законодавства та всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, враховуючи, що заборгованість боржника ОСОБА_2 була погашена у повному обсязі до винесення постанови про накладення штрафу, суд приходить до висновку про задоволення скарги в частині визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу від 26.01.2024 року.

Щодо стягнення судових витрат на користь ОСОБА_2 , суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу; витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

13.01.2024 року між ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_5 (адвокат) укладено договір № 24/2 про надання правничої допомоги, згідно якого, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбаченим даним договором (п.1.1).

11.02.2024 року між ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_5 (адвокат) укладено додатковий договір № 2 до договору № 24/2 від 13.01.2024 року про надання правничої допомоги згідно якого, сторони дійшли згоди, що клієнт сплачує гонорар адвокату пов`язаний з досудовою підготовкою, збирання доказів та ведення справи № 363/547/24 та при визначені розміру складових гонорару адвоката було враховано складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини та погоджено розмір гонорару який є розумним та враховано можливий витрачений адвокатом час в майбутньому та який становить 8000,00 грн. (п.6.2.2.).

Крім того, 11.02.2024 року ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_5 (адвокат) складено акт № 24/2-1 про передачу прийняття правничої (правової допомоги).

Згідно правового висновку Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені позивачем витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є неспівмірними із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг та часом, витраченим на надання таких послуг, а тому суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 8 000 грн. до 5 000 грн. та стягнення їх з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії заступника начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнка Володимира Валентиновича щодо винесення 26 січня 2024 року постанови про накладання штрафу протиправними.

Скасувати постанову заступника начальника відділу Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнка Володимира Валентиновича від 26 січня 2024 року про накладання штрафу у виконавчому провадженні № 62635308.

Стягнути з Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн.

Повний текст ухвали буде виготовлений протягом п`яти днів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя І.Ю. Котлярова