АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/5172/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Скулеба А. І.

позивач Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 серпня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Танасійчук Н. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В травні 2023 року Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» (далі МКП «Чернівцітеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом.

Просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за надані житлового-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 19 036 гривень 29 копійок та плату за абонентське обслуговування в сумі 367 гривень 54 копійки.

Позивач посилався на те, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надавало послуги з постачання теплової енергії в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , опалювальною площею 43,30 кв.м., особовий рахунок № НОМЕР_1 .

У відповідачів за період з 01 листопада 2018 року по 31 березня 2023 року утворилася заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 19 036 гривень 29 копійок та плати за абонентське обслуговування в сумі 367 гривень 54 копійки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 19036 гривень 29 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість з плати за абонентське обслуговування в сумі 367 гривень 54 копійки.

Суд виходив з того, що в період часу з 01 листопада 2018 року по 31 березня 2023 року відповідачі користувалися наданими позивачем послугами з централізованого опалення, однак своєчасно не здійснювали оплату за фактично спожиту теплову енергію, внаслідок чого у них утворилася заборгованість перед МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в розмірі 19036 гривень 29 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності.

Також вказував на ту обставину, що він не проживав в квартирі, за якою обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, з 2018 по 2023 роки. Позивачем не доведено надання вказаних послуг безпосередньо апелянту.

Суд першої інстанції не визначив суми стягнення з кожного з відповідачів окремо.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади Чернівецької міської ради про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні від 27 березня 2023 року (а.с.8).

Також про реєстрацію за адресою АДРЕСА_1 зазначає сам ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі.

МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги централізованого опалення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , опалюваною площею, 43.30 кв.м. за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

З розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії вбачається, що за період з 01 листопада 2018 року по 31 березня 2023 року позивачем нарахована заборгованість за надання вказаних послуг в сумі 19 036 гривень 29 копійок. Також за вказаний період була нарахована заборгованість за надані абонентські послуги в сумі 367 гривень 54 копійки (а.с.9-11).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з постання теплової енергії та плата за абонентське обслуговування.

Відносини щодо постачання та споживання теплової енергії регулюються Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Закон України «Про теплопостачання» визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії.

Закон «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Новий Закон «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII від 09.11.2017) визначив учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: 1) споживачів (індивідуальних та колективних); 2) управителя; 3) виконавців комунальних послуг.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1 Закону "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017)).

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами / тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.2 ст.7 Закону "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017)).

Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана позиція є усталеною та викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №303/7554/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, від 25 вересня 2019 року у справі №522/401/15-ц та від 10 грудня 2018 року у справі №638/11034/15-ц, від 26 квітня 2018 року у справі №904/6293/17.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до статей 156,162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Доданими до позовної заяви доказами підтверджено, що у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії за адресою місця реєстрації відповідачів: АДРЕСА_1 .

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачів свідчить про надання послуг позивачем. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі № 226/1437/16-ц від 19.08.2019 року. Викладене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

Згідно із частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Зважаючи на вищенаведене, ОСОБА_2 , який зареєстрований в житлі до якого постачаються послуги з надання теплової енергії, користується нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами, які надає позивач до помешкання, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та він несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували його постійне не проживання за адресою постачання послуг з надання теплової енергії в період з 1 листопада 2018 року по 31 березня 2023 року.

Щодо вимоги про вимоги про стягнення плати за абонентське обслуговування

Суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства належним чином не мотивував підстав для задоволення позову про стягнення плати за абонентське обслуговування та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається зокрема з плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається зокрема з плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором.

Згідно підпункту 5 пункту 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» від 21 серпня 2019 р. № 808 установлено, що граничний розмір плати за абонентське обслуговування, визначений відповідно до цієї постанови, застосовується окремо за кожною комунальною послугою (постачання теплової енергії; постачання гарячої води; централізоване водопостачання; централізоване водовідведення; поводження з побутовими відходами) виконавцями послуг, що нараховують плату за абонентське обслуговування згідно з відповідними договорами; плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.

З розрахунку заборгованості за надані абонентські послуги вбачається, що відповідачі не здійснювали належним чином свій обов`язок з оплати абонентського обслуговування та заборгованість з вказаної оплати станом на день звернення до суду з позовом складала 367 гривень 54 копійки. Вказана сума підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.

Щодо солідарного стягнення боргу з відповідачів

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не визначив суми стягнення з кожного з відповідачів окремо.

Згідно з частиною 1 статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частиною 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно із частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Враховуючи наведені норми права, суд першої інстанції, встановивши ту обставину, що відповідачі зареєстровані у житлі до якого постачаються послуги з надання теплової енергії, правильно визначив їх солідарний обов`язок щодо сплати заборгованості з оплати таких послуг.

Щодо строку позовної давності

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про можливість застосування до вказаних правовідносин положень закону щодо строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з листопада 2018 року по березень 2023 року в травні 2023 року, тобто в період дії карантину на території України, а отже строк позовної давності продовжувався на строк дії такого карантину відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України.

Такий висновок апеляційного суду згоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 6 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.

Щодо розподілу судових витрат

У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому при повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

В порушення наведеної норми процесуального права суд першої інстанції стягнув з відповідачів на користь позивача судові витрати в солідарному порядку.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 462/2077/17.

З платіжного доручення від 1 травня 2023 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2684 гривні.

Отже, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» слід стягнути по 1342 гривні з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині задоволення позову про стягнення плати за абонентське обслуговування та розподілу судових витрат з порушенням матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити.

Мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 серпня 2023 року про стягнення плати за абонентське обслуговування слід викласти в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 серпня 2023 року про розподіл судових витрат слід викласти в новій редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» по 1342 гривні з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 серпня 2023 року в частині задоволення позову Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення плати за абонентське обслуговування змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 серпня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши його резолютивну частину в новій редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» по 1342 (одній тисячі триста сорок дві) гривні з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 березня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА