Справа № 629/1530/24
Провадження № 2/629/565/24
05.06.2024 м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Мицик С.А., при секретарі судового засідання - Дохненко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є матір`ю відповідачки- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка разом з нею не мешкає з 20 років, з 2023 року її місце перебування невідоме. Відповідачка має доньку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Зазначила, що її онука - ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , однак дівчинка мешкає разом з позивачкою та її чоловіком, оскільки відповідачка з донькою не проживає, а з 2023 року навіть не спілкується, не виявляє щодо неї батьківського піклування, не цікавиться її життям, здоров?ям, аліменти на утримання дитини не сплачує, участі у її вихованні не приймає. В 2024 році вона звернулась до служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області з приводу позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлення опіки над малолітньою дитиною, оскільки вже тривалий час матір дитини відсутня, встановити їх місцезнаходження не можливо, дитина перебуває під її наглядом та саме вона забезпечує дитину всім необхідним. Зазначила, що вона працює в ТОВ «Слобожанська фармацевтична компанія», має стабільний дохід, до кримінальної відповідальності не притягувалась, має задовільний стан здоров?я та може виконувати обов?язки опікуна. Враховуючи викладене, просила позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , призначити її опікуном ОСОБА_3 та стягунути з відповідачки на її користь аліменти на утримання онуки ОСОБА_3 .
Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.10-11).
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 18.07.2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбу (а.с.14).
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21-25).
ОСОБА_1 станом на 24.02.2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с.18).
З характеристики КЗ «Лозівський ліцей №1» Лозівської міської ради Харківської області №01-24/50 від 22.02.2024 вбачається, що ОСОБА_3 учениця 4 -А класу, навчається у КЗ «Лозівський ліцей № 1» Лозівської міської ради Харківської області з першого класу. 3 середини 2021/2022 навчального року дівчинка проживає з ОСОБА_7 і дідусем ОСОБА_5 у місті Лозова та продовжує навчання у ліцеї. Онлайн-заняття учениця відвідує регулярно, без поважних причин уроки не пропускає. Про відсутність дитини на уроках бабуся завжди попереджає вчителя. Домашні завдання ОСОБА_8 відповідально виконує і систематично їх надсилає на перевірку. Поведінка у дитини зразкова, має багато друзів серед однокласників, готова прийти на допомогу. Мати ОСОБА_2 не спілкується з вчителем відтоді, як не працює у КЗ «Лозівський ліцей №1» Лозівської міської ради Харківської області (з вересня 2023 р.), не відвідує батьківські збори, не цікавиться успіхами доньки. Цим займається бабуся дитини- ОСОБА_1 . Учениця забезпечена новим шкільним приладдям, необхідним одягом, комп?ютером для дистанційного навчання. Батько учениці ОСОБА_9 - помер (а.с.15-16).
Комісією служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області було проведено перевірку та складено акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 . Перевіркою встановлено, що для дитини облаштовано окрему кімнату, обладнану місцями для сну та навчання. Дитину забезпечено сезонним одягом та взуттям, предметами особистої гігієни, канцелярським приладдям, розвивальними іграми, іграшками. В наявності персональний комп`ютер для навчання, засіб мобільного зв`язку. Бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_5 створені належні умови для проживання та виховання онуки (а.с.19).
Згідно подання виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 23.04.2024 року №874, - служба у справах дітей міської ради вважає можливим призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 та опікуном над її майном, що буде відповідати інтересам дитини (а.с. 43-45).
Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_3 ( а.с.48-50).
Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.
Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).
Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно д ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав по відношенню до її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що повністю відповідає інтересам дитини.
Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, стягнувши з відповідачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на рахунок дитини до її повноліття.
Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Статтею 6 Сімейного кодексу України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Частиною 3 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Враховуючи зміст подання органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне задовольнити вказану позовну вимогу.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 200, 258, 259, 263-265, 280, 354, 430 ЦПК України, ст.29, 59-61 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166, 169, 179, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд, -
Позов - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої доньки- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження №388, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 18.09.2014 року).
Встановити опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 , уродженкою м.Лозова Харківської області, призначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_3 , уродженку с.Яковенково Балаклійського району Харківської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , опікуном над нею та над її майном.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.А. Мицик