Справа № 229/2558/24
Провадження № 2/229/1220/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 р. м. Дружківка Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участі секретаря судового засідання Яковенко Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна між подружжям,

В С Т А Н О В И В :

05 квітня 2024 року адвокат Руднєва Інна Сергіївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та розділити спільне майно між подружжям наступним чином: визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; судові витрати стягнути з відповідачів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 08 жовтня 1983 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У шлюбі народився один син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 помер. В період шлюбу, 26 травня 2005 року, подружжя придбало у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , договір купівлі- продажу квартири був оформлений на ім`я чоловіка - ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача - ОСОБА_5 - помер. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 , позивач, як спадкоємець першої черги за законом (інших спадкоємців першої черги не має), звернулась 04 січня 2018 року до Першої Бахмутської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. При оформленні документів виявилось, що покійний чоловік ОСОБА_5 оформив 18 жовтня 2007 року заповіт на ім`я відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (вказані люди є далекими родичами її чоловіка, племінниками). Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Бахмутського (в 2007 році Артемівського) міського нотаріального округу Пигідою Сергієм Івановичем. Вказаним заповітом ОСОБА_5 заповідав все своє майно, яке б належало йому на день його смерті за законом відповідачам. Державний нотаріус Першої Бахмутської державної нотаріальної контори порекомендував позивачу ОСОБА_1 звернутись до суду із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ такого майна. За життя покійного чоловіка, поділу спільного майна подружжя не було проведено, оскільки в цьому не було жодної необхідності, подружжя мали нормальні родинні стосунки, спільно проживали та були зареєстровані за адресою спільної квартири, позивач не знала, що її права співвласника квартири порушуються з боку покійного чоловіка, який склав заповіт на все своє майно на відповідачів. Про існування заповіту чоловіка позивач дізналась лише 04 січня 2018 року, коли звернулась до Першої Бахмутської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, з яким перебувала у шлюбі на момент його смерті. Позивач вже зверталась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із аналогічним позовом (справа № 219/6957/20). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 вересня 2023року позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, що не позбавляє позивача права звернутись із аналогічним позовом повторно. Зазначений факт ще раз підтверджує ту обставину, що позивач не пропустила строк на звернення до суду із цим позовом про захист своїх прав. У жовтні 2023 року позивач дізналась про те, що спірна квартира пошкоджена під час обстрілу міста Бахмут, тому вона звернулась із заявою до ЦНАПу про отримання компенсації за пошкоджене нерухоме майно, де їй повідомили, що компенсація буде відбуватись тільки власникам нерухомого майна. Позивач, як дружина, фактично являється співвласником спірної квартири, яка була набута в шлюбі, однак за правовстановлюючими документами квартира оформлена на покійного чоловіка позивача.

Ухвалою судді від 08 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна між подружжям було залишено без руху, так як позовна заява не відповідала вимогам ст.177 ЦПК України, позивачу надано строк для усунення недоліків терміном десять днів з дня вручення йому копії ухвали.

Представником позивача, ОСОБА_7 , усунені недоліки, які були зазначені в ухвалі від 08 квітня 2024 року, 18 квітня 2024 року надана платіжна інструкція № 0.0..1 від 17 квітня 2024 року про сплату судового збору у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання на 21 травня 2024 року.

У зв`язку з неявкою учасників справи 21 травня 2024 року до суду, підготовче судове засідання перенесено на 18 червня 2024 року.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 червня 2024 року оголошено перерву у підготовчому засіданні на 31 липня 2024 року.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 31 липня 2024 року оголошено перерву у підготовчому засіданні на 04 вересня 2024 року

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року відкладено підготовче судове засідання для витребування зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України інформації про місцеперебування нотаріальних контор.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з необхідністю витребування актового запису про шлюб, укладений між позивачем та ОСОБА_5 , та в разі наявності актовий запис про його розірвання

Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 листопада 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача ОСОБА_7 надала клопотання, в якій розгляд справи та прийняття рішення просила проводити за відсутності позивача та його представника, позов підтримують та просять задовольнити у повному обсязі, не заперечують відносно заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення у справі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, до судового засідання не з`явились, надавши в черговий раз клопотання про відкладення розгляду справи після закінчення військового стану в Україні, у зв`язку з тим, що вони пенсіонери, внутрішньо переміщені особи, проживають на мінімальні виплати, знаходяться за тисячу кілометрів від м. Дружківка, і не мають ні фізичної, ні матеріальної змоги прибути на судове слухання, надали довідки від 06 жовтня 2022 року № № 6817-, 6817- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно яких фактичне місце проживанні/перебування АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 31 липня 2024 року у задоволенні аналогічного клопотання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану в Україні відмовлено. В подальшому відповідачам на аналогічні клопотання судом роз`яснювалось, що клопотання розглянуто і рішення по нього прийнято, крім того, роз`яснено їх право на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення іншого суду або за допомогою власних технічних засобів.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, до судового засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила.

Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Ч. 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ст. 61 СК України ).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( ч. 1, 2 ст. 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України ( далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають у шлюбі з 08 жовтня 1983 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 08 жовтня 1983 року, який зареєстровано відділом запису актів громадянського стану виконкому Артемівської міськради, актовий запис № 743 (а.с. 11).

На виконання ухвали суду Бахмутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за вих № 28.1/34/788/24/СЛВ від 11 жовтня 2024 року надано копію актового запису № 743 від 08 жовтня 1983 року, складену відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівської реєстраційної служби Артемівського МРУЮ у Донецькій області та повідомлено про відсутність актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по Бахмутському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 162-163).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26 липня 2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).

Подружжя мало спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 17 січня 2005 року ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 13).

За час шлюбу подружжям була куплена двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51,53 кв.м., в тому числі жилою 31,12 кв.м., згідно договору купівлі-продажу від 26 травня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-824, посвідченого держаним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контор Червинською Н.Є. Право власності оформлено на ОСОБА_5 (а.с.15-16). Даний факт також підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів № 1040636 від 26 травня 2005 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8000425 від 09 серпня 2005 року, виданим комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ (а.с 17-18), а також відповіддю № 834834 від 09 жовтня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 1 а.с. 150).

Дана квартира відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є рівними, а тому розділяє квартиру на дві рівні частини відповідно.

Відповідачем ОСОБА_4 надана копія заповіту, який склав за життя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18 жовтня 2007 року, бланк ВКА 010519, номер в реєстрі нотаріальних дій 5990, посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського району Пигідою С.І., яким заповів: квартиру АДРЕСА_4 квартиру номер 18, що знаходиться в місті Артемівську, Донецької області, по вулиці Горбатова, в будинку номер 16; жилий будинок номер 5, що знаходиться в с.Кузьминівка, Званівської с/р, Артемівського району, Донецької області, по вулиці Зарічна; гараж, що знаходиться в місті Артемівську, Донецької області, по вулиці Ростовська, 1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у рівних частинах кожному (а.с. 91).

На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Радіоновим Юрієм Володимировичем надана інформація 24 червня 2024 року за № 183/01-16, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77428277 від 24 червня 2024 року була заведена спадкова справа № 06/2018 від 01 січня 2018 року у Першій бахмутській державній нотаріальній конторі (а.с. 84).

На виконання ухвали суду 14 серпня 2024 року за № 250/01-16 приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Радіоновим Юрієм Володимировичем надана Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77890514 від 06 серпня 2024 року, за параметрами пошуку ОСОБА_5 , 1931 року народження, згідно якої Приватним нотаріусом Бахмутського району Пигідою С.І., складено заповіт, номер у спадковому реєстрі 43289195 посвідчений 18 жовтня 2007 року, бланк ВКА 010519, номер в реєстрі нотаріальних дій 5990 (а.с. 112).

На виконання ухвали суду Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції за вих. № 41483/42757-10-24/15.1 від 10 вересня 2024 року надано інформацію, що нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Пигіди С.І. зупинена на період дії воєнного стану відповідно до частини другої статті 29-1 Закону України «Про нотаріат». Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Пигіди С.І. до іншого нотаріуса або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування робочого місця приватного нотаріуса, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо. Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 08 травня 2023 року № 1705/5 «Про реорганізацію деяких державних нотаріальних контор Донецької області» Першу бахмутську державну нотаріальну контору реорганізовано шляхом її приєднання до Другої бахмутської державної нотаріальної контори з перейменуванням в Бахмутську державну нотаріальну контору. Наказом міжрегіонального управління від 18 липня 2023 року № 6464/04 «Про оголошення простою деяких державних нотаріальних контор Донецької області» з 18 липня 2023 року до особливого розпорядження оголошено простій Бахмутської державної нотаріальної контори. Документи нотаріального діловодства та архіву, у тому числі спадкові справи Першої бахмутської державної нотаріальної контори, а на сьогодні Бахмутської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо (а.с. 138-139).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновкущо двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51,53 кв.м, в тому числі жилою 31,12 кв.м, сторонами було придбано за час перебування у шлюбі та не вибуло з власності до розірвання шлюбу, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та визнання права власності за позивачем на 1/2 частину цієї квартири.

Разом з тим, вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири за померлим ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, оскільки визнання за померлими права власності не узгоджується із положеннями статей 4, 46, 47 ЦПК України, а такі особи не мають цивільної процесуальної правосуб`єктності на час вирішення спору.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18) та від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження /№ 61-43734св18).

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач понесла судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1 500,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» 0.0..1 від 17 квітня 2024 року (а.с. 31), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів.

Керуючись ст. ст.141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 69-71 СК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двокімнатну квартиру, загальною площею 51,53 кв.м, в тому числі жилою 31,12 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, загальною площею 51,53 кв.м, в тому числі жилою 31,12 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП невідомий, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Повний тест рішення виготовлено 06 грудня 2024 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації якої: АДРЕСА_5 та місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації якої: АДРЕСА_7 , РНОКПП невідомий.

Відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації якої: АДРЕСА_8 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_4 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_9 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя О.С. Конопленко