Справа № 453/2135/23
№ провадження 2/453/190/24
У Х В А Л А

04 грудня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого -судді Ясінського Ю.Є.

при секретарі Гринюк Л.Я.

прокурора Томашевської Н.Ю.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Сколе в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

у провадженні Сколівського районного суду Львівської області знаходиться дана цивільна справа.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

28 жовтня 2024 року перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури Ігор Нагребний подав до суду заяву (вх.№7320) про вступ у справу (порядку ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

19 листопада 2024 року представник позивача адвокат Горох В.В. надіслав заперечення на заяву прокурора про вступ у справу в якому вказав, заява прокурора про вступ у справує безпідставною та необґрунтованою виходячи з наступного. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_8 . За час свого життя останній не складав заповіту ні в користь своїх близьких родичів, ні в користь Славської селищної ради, ні в користь держави Україна. Відтак ні Славська селищна рада, ні держава Україна не є спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_8 в розумінні ч. 2 ст. 1222 Цивільного кодексу України. Спадкодавець ОСОБА_8 розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Сколівської районної Ради депутатів трудящих від 05 жовтня 1978 року № 289, сформував дану земельну ділянку на підставі акта виносу в натуру плану земельної ділянки, складеного у відповідності до Генерального плану с. Ялинкувате, який погоджений управлінням в справах будівництва та архітектури Львівського облвиконкому від 27 листопада 1975 року. Однак померлий ОСОБА_8 не завершив приватизацію цієї земельної ділянки, а саме не виготовив та не зареєстрував Державний акт про право власності на земельну ділянку. Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 350/615-ц. Спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_1 прийняв спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_8 , про що свідчить спадкова справа № 34, заведена Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області від 30 квітня 1991 року. Виходячи з цього, підстав для подання Славською селищною радою до суду заяви про визнання спадщини відумерлою немає в силу ст. 1277 Цивільного кодексу України. Окрім того, підставою для відмови Славською селищною радою у завершенні позивачем приватизації земельної ділянки є відсутність на ній спадкового житлового будинку, а не розташування земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги річки Ялинкувата. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia» («суд знає закони»). Представник Славської селищної ради, не маючи повноважень розпоряджатись спадковими майновими правами, які належать спадкоємцю ОСОБА_1 , та здійснювати захист інтересів держави у спадкових правовідносинах, подаючи до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області та про прийняття рішення на розсуд суду, скористався правом, передбаченим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та керувався принципом, який діє у процесуальному законодавстві, «jura novit curia» («суд знає закони»). Тобто, представник Славської селищної ради дотримав вимоги цивільно-процесуального законодавства України щодо участі у справі № 453/2135/23. Таким чином, спадкування позивачем ОСОБА_1 права на завершення приватизації сформованої земельної ділянки після смерті його батька ОСОБА_8 не порушує та не становить загрозу порушення інтересів держави Україна у спадкових правовідносинах, а відтак вони не потребують захисту, що виключає представництво прокурором інтересів держави в суді. Натомість перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури Нагребний І.Я. не довів об`єктивно обґрунтованих підстав для необхідності захисту інтересів держави при спадкуванні позивачем ОСОБА_1 майнових прав на земельну

ділянку, яка перебувала в користуванні його покійного батька ОСОБА_8 . Просить відмовити у задоволенні заяви першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Ігор Нагребного про вступ у справу.

02 грудня 2024 представник позивача адвокат Горох В.В. надіслав клопотання (Електронний суд) в якому просить розглянути дане клопотання та підготовче засідання за його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилась, 04 березня 2024 року подала до суду заяву про визнання позову. Дану справу просить слухати у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_9 у підготовче засідання не з`явилась, 26 квітня 2024 року подала до суду заяву про визнання позову. Дану справу просить слухати у її відсутності.

Представник відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак 01 березня 2024 року подав до суду клопотання (вх.№1609) про розгляд справи у його відсутності.

Треті особи в підготовче засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Прокурор Томашевська Н.Ю. у підготовчому засіданні підтримала подану заяву та просила суд таку задоволити.

Заслухавши думку прокурора, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступноо висновку.

Згідно п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництвопрокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненніпроцесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина абодержави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разіпорушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів нездійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевогосамоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якоговіднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу та необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У зв`язку зі наведеним, треба зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його

заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Такі правові висновки та їх обґрунтування містяться у постановах Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 826/3492/1 та від 23.06.2020 у справі №815/1567/16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16 щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила, що за змістом частини третьої статті 23 Закону України прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках:

1)якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2)відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності

дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту

інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, захищати інтереси держави зобов`язані, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Також Велика Палата Верховного Суду у справі № 826/13768/16 наголосила на положеннях законодавства, які регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із Рекомендаціями Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону", у яких щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи. Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13 липня 2005 року, у Висновку № 3 (2008) "Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права" наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19 вересня 2012 року, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації).

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена зокрема у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 01.11.2018 у справі № 910/18770/17, від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Аналогічна правова позиція у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 рокуу справі № 587/430/16-ц. Отже, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Виключні випадки щодо участі держави Україна та органу місцевого

самоврядування у спадкових правовідносинах визначені частиною 2 статті 2, частиною 2 статті 1222, статтею 1277 Цивільного кодексу України. У відповідності до п. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Частиною 2 статті 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

За приписами статті 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

З урахуванням викладеного, у задоволенні заяви про вступ у справу (порядку ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру») слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 197, 198, 258, 260 ЦПК України ,суд-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області Нагребного І.Я. про вступ прокурора у справу № 453/2135/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст Ухвали виготовлено 09 грудня 2024 року.

Суддя Ю.Є. Ясінський