Провадження № 22-ц/801/2412/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 рокуСправа № 127/19203/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/19203/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2024, ухвалене у складі судді Воробйова В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

7.06.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом (вх № 50364) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути заборгованість за : договором позики № 5757446 від 24.06.2023 в розмірі 29223, з яких : 9000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 20223 заборгованість по процентам за користування позикою; договором позики № 78178386 від 1.07.2023 в розмірі 48000 грн, з яких 12000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 36000 грн заборгованість за відсотками; кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 в розмірі 28175 грн, з яких : 7000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 20475 заборгованість за відсотками; 700 грн заборгованість за комісією.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним :

Щодо договору позики № 5757446 від 24.06.2023.

24.06.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем укладено договір позики № 5757446, який підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до умов договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

15.11.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 15-11/2023, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 15.11.2023 до Договору факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29223,00 грн., з яких: 9000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 20223,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Щодо договору позики № 78178386 від 1.07.2023.

1.07.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «ФК «1БАНК») та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78178386, який підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до умов договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 48000,00 грн., з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Щодо кредитного договору № 100319917 від 13.07.2023

13.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 100319917. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

28.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами.

Відповідно до реєстру боржників № 2 від 28.11.2023 до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №100319917 від 13.07.2023 в сумі 28175,00 грн. з яких: 7000,00 грн. заборгованість за основним боргом; 20475,00 грн. заборгованість за відсотками; 700,00 грн. заборгованість за комісією.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2024 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості у загальному розмірі 105398,00 грн, яка складається: за договором позики №5757446 від 24.06.2023 в сумі 29223,00 грн. з яких: 9000,00 грн заборгованість за основним боргом; 20223,00 грн заборгованість за відсотками; за договором позики № 78178386 від 01.07.2023 в сумі 48000,00 грн. з яких: 12000,00 грн заборгованість за основним боргом; 36000,00 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 в сумі 28175,00 грн. з яких: 7000,00 грн заборгованість за основним боргом; 20475,00 грн заборгованість за відсотками, 700,00 грн заборгованість за комісіями. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» витрати на оплату судового збору в розмірі 3028,00 грн.

/а. с. 111-113/

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 10725 від 30.10.2024), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить :скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн та судовий збір в розмірі 4542 грн /а. с. 118-119/.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не надано оцінки тим обставинам, що : позовні вимоги є недоведеним, оскільки позивачем не надано первинні бухгалтерські документи на підтвердження видачі кредитів відповідачу від первісних кредиторів. Клопотання про витребування зазначених доказів позивачем не заявлено в суді; позивачем не надано доказів щодо факту передачі ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача (надані позивачем витяги з реєстру боржників за кредитними договорами не підписані сторін правочинів про відступлення прав вимог); позивачем здійснено нарахування відсотків за договором позики № 5757446 від 24.06.2023, № 78178386 від 1.07.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 поза межами строку кредитування; нарахування позивачем заборгованості по комісії в розмірі 700 грн на підставі умов кредитного договору є неправомірним, а умови кредитного договору в цій частині є нікчемними, так як комісія нараховано за дії, вчинювані товариством на власну користь, пов`язаною з обслуговуванням кредиту, суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та правовій позиції ВС від 16.11.2016 по справі № 6-1746цс16, від. 6.09.2017 по справі № 6-2071цс16, від 20.02.2019 по справі № 666/4957/15-ц.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

Щодо договору позики № 5757446 від 24.06.2023.

24.06.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем укладено договір позики № 5757446, який підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до умов договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

15.11.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 15-11/2023, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 15.11.2023 до Договору факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29223,00 грн., з яких: 9000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 20223,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Щодо договору позики № 78178386 від 1.07.2023

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

1.07.2023 між ТОВ «ФК «1БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78178386, який підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до умов договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

На аркуші справи 32-34 знаходяться копія додаткової угоди № 2 від 28.07.2021 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021; копія додаткової угоди № 14 від 21.12.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021; копія акта від 21.12.2023 прийому-передачі реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021

Відповідно до реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 48000,00 грн., з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн сума заборгованості за відсотками /а. с. 35/.

Щодо кредитного договору № 100319917від 13.07.2023.

13.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 100319917. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

28.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до реєстру боржників № 2 від 28.11.2023 до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №100319917 від 13.07.2023 в сумі 28175,00 грн. з яких: 7000,00 грн. заборгованість за основним боргом; 20475,00 грн. заборгованість за відсотками; 700,00 грн. заборгованість за комісією.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними. Відповідач доказів щодо спростування суми заборгованості не надав. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають стягненню сума заборгованості у загальному розмірі 105398,00 грн: за договором позики №5757446 від 24.06.2023 в сумі 29223,00 грн. з яких: 9000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 20223,00 грн - заборгованість за відсотками; за договором позики №78178386 від 1.07.2023 в сумі 48000,00 грн, з яких: 12000,00 грн заборгованість за основним боргом; 36000,00 грн. - заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 в сумі 28175,00 грн. з яких: 7000,00 грн. заборгованість за основним боргом; 20475,00 грн заборгованість за відсотками, 700,00 грн заборгованість за комісіями.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що : висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 78178386 від 1.07.2023 зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права; висновки суду першої інстанції в частині вирішення позивних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 зроблені з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості процесуальним законом у справах цієї категорії покладено на позивача.

У справі встановлено, що договір позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитний договір № 100319917 від 13.07.2023 укладено відповідачем шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором /а. с. 7-11, 42-47/.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що позивачем доведено факт укладення договору позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитного договору № 100319917 від 13.07.2023 з відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Позивачем на підтвердження укладення договору позики № 5757446 від 24.06.2023 та розміру заборгованості, надано суду наступні докази : копію договору позики № 57557446 від 24.06.2023 /а. с. 7-11/; розрахунок за договором позики № 57557446 від 24.06.2023 /а. с. 12-13/; паспорт споживчого кредиту /а. с. 14-16/; розрахунок за кредитним договором № 5757446 від 24.06.2023 за період з 15.11.2023 по 30.04.2024 /а. с. 22/; розрахунок заборгованості станом на 15.11.2023 /а. с. 94/, лист ТОВ «Універсальний дата центр» вих № 2782_49 віл 28.05.2024 адресований ТОВ «МАНІФОЮ», згідно якого між ТОВ «Універсальний дата центр» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір на переказ коштів ФК-П-20/05-05 від 8.07.2020, було успішно перераховано кошти 24.06.2023 в розмірі 9000 грн на картку НОМЕР_1 /а. с. 93/.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено розмір заборгованості за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 в сумі 29223 грн, з яких : 9000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 20223 заборгованість по процентам за користування позикою.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем здійснено невірний розрахунок заборгованості за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 в сумі 29223 грн, так як заборгованість по процентам має становити 17928 грн (розрахунок 9000 х 2,49 % = 224,10 х 80 (днів строк кредитування) = 17928), колегія суддів відхиляє, оскільки здійснений відповідачем розрахунок заборгованості не ґрунтується на умовах договору позики № 5757446 від 24.06.2023.

Умовами договору позики № 5757446 від 24.06.2023 між сторонами погоджено, зокрема : сума позики : 9000 грн (п. 2.3.3); строк позики : загальний строк до 12.09.2023 (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком (п. 2.3.4); дата надання позики : 24.06.2023 (п. 2.3.5); дата повернення позики : 12.09.2023 (п.2.3.6); базова процентна ставка, фіксована : 2,49000 % на день застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п.3.1.2 цього договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору (п. 2.4.2); основна процентна ставка, фіксована : 3,00000 % на день застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено розділом 3 цього договору (п. 2.4.3) /а. с. 7 зворот - 8/.

Відповідно до розрахунку (додаток № 1) за договором позики № 5757446 від 24.06.2023, даним розрахунком передбачено, що процентна ставки, що застосовуються в межах строку позики : розрахунковий період 1 (30 днів), базова процентна ставка (середньоденний розмір процентів) : 2,49000 % на день; розрахунковий період 2 (50 днів) : основна процентна ставка, фіксована 3,00000 % на день /а. с. 12/.

Здійснений позивачем розрахунок заборгованості по процентам відповідає умовам договору позики (п. 2.4.2, 2.4.3) № 5757446 від 24.06.2023 (розрахунок : 9000 х 2,49 % = 224,10 х 30 (днів строк кредитування, І розрахунковий період) = 6723; 9000 х 3 % = 270 х 50 (днів, другий розрахунковий період) = 13500; 13500 + 6723 = 20223).

На підтвердження укладення кредитного договору № 100319917 від 13.07.2023 позивачем надано суду : копію договору про споживчий кредит № 100319917 від 13.07.2023 /а. с. 42-47/; паспорт споживчого кредиту № 100319917 /а. с. 48/; копію заяви на отримання кредиту № 100319917 /а. с. 49/; розрахунок заборгованості за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 за період з 28.11.2023 по 30.04.2024 /а. с. 35/; платіжне доручення 68394556 від 13.07.2023 оплата коштів в розмірі 7000 грн згідно договору 100319917, отримувач ОСОБА_1 /а. с. 89/.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено розмір заборгованості за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 в сумі 28175,00 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за основним боргом; 20475,00 грн заборгованість за відсотками; 700,00 грн заборгованість за комісією.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування позивачем заборгованості по комісії в розмірі 700 грн на підставі умов кредитного договору є неправомірним, а умови кредитного договору в цій частині є нікчемними, так як комісія нараховано за дії, вчинювані товариством на власну користь, пов`язаною з обслуговуванням кредиту, суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та правовій позиції ВС від 16.11.2016 по справі № 6-1746цс16, від. 6.09.2017 по справі № 6-2071цс16, від 20.02.2019 по справі № 666/4957/15-ц, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Умовами договору про споживчий кредит № 100319917 від 13.07.2023 передбачено, що : сума (загальний розмір) кредиту становить 7000 грн (п.1.2); кредит надається загальним строком на 105 днів з 13.07.2023 і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3.1); орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 28175 грн (п. 1.5); комісія за надання кредиту : 700 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1); проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду : 1575 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.1); проценти за користування кредитом протягом поточного періоду : 18900 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3).

Таким чином, умовами кредитного договору передбачено нарахування позивачем комісії за надання кредиту : 700 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1), що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» включаються до загальних витрат за споживчим кредитом, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію з надання кредиту.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано первинні бухгалтерські документи на підтвердження видачі кредитів відповідачу від первісних кредиторів, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем надано суду : копію договору позики № 57557446 від 24.06.2023, платіжне доручення 68394556 від 13.07.2023, згідно якого здійснена оплата коштів в розмірі 7000 грн згідно договору 100319917, отримувач ОСОБА_1 /а. с. 89/; лист ТОВ «Універсальний дата центр» вих № 2782_49 віл 28.05.2024 адресований ТОВ «МАНІФОЮ», згідно якого між ТОВ «Універсальний дата центр» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір на переказ коштів ФК-П-20/05-05 від 8.07.2020, було успішно перераховано кошти 24.06.2023 в розмірі 9000 грн на картку НОМЕР_1 /а. с. 93/.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова ВС від 20.03.2024 у справі № 229/1727/21).

З огляду на зазначене, позивачем надано докази на підтвердження перерахування коштів відповідачу за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем здійснено нарахування відсотків за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 поза межами строку кредитування, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки нарахування відсотків здійснено позивачем в межах строку кредитування. Розрахунки позивача не спростовано відповідачем.

Щодо доведеності відступлення права вимоги за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Колегія суддів вважає доведеним позивачем також перехід прав вимог до відповідача за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917від 13.07.2023, що підтверджується, зокрема :

-за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 (копією договору факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023 /а. с. 17-19/; копією акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023 /а. с. 20/; витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023 /а. с. 21/; копією реєстру боржників від 15.11.2023 до договору факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023 /а. с. 97-98/; платіжною інструкцією від 15.11.2023 № 20476 плата за відступлення права вимоги згідно договору № 15-11/2023 від 15.11.2023 /а. с. 36/);

-за кредитним договором № 100319917від 13.07.2023 (копією договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 /а. с. 50-52/; копією акта прийому-передачі реєстру боржників № 2 за договором факторингу № 28112023 від 28.11.2023 /а. с. 53/; копією витягу з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 /а. с. 54/; платіжною інструкцією від 1.12.2023 № 20533 оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 /а. с. 88/; копією виписки по кредитному договору № 100319917 /а. с. 92/; копією реєстру боржників № 2 від 28.11.2023 до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 /а. с. 95-96/).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу № 15-11/2023 від 15.11.2023 та договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023.

З огляду на наведене, безпідставними колегія суддів вважає твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано доказів щодо факту передачі ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023, з якими погоджується апеляційний суд.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 78178386 від 1.07.2023.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4.12.2018 у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 7.11.2018 в справі № 243/11704/15-ц).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова ВСУ від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові ВС від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено, що зі змісту договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 вбачається, що його сторонами фактично здійснено передачу одній від одної невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «ФК «1БАНК» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору, в останнього не вказано.

Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова ВС від 24.04.2018 по справі № 914/868/17).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності.

Ураховуючи те, що сторони договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 не досягли згоди з його істотних умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав їх задоволення.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВС від 29.06.2021 по справі № 916/2040/20).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 78178386 від 01.07.2023 в сумі 48000,00 грн та визначення заборгованості у загальному розмірі 105398,00 грн, розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, змінивши загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023, на 57398 грн (29223 грн загальна сума боргу за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 + 28175 грн загальна сума боргу за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023 = 57398 грн).

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

При поданні позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплачено судовий збір 3028 грн /а. с. 72/. Розмір задоволених позовних вимог становить 54,46 % (розрахунок 57398 х 100 : 105398,00 (ціна позову) = 54,46 % (задоволено)), відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1649,05 грн (розрахунок (3028 х 54,46 % = 1649,05 грн).

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 4542 грн. Розмір задоволених вимог скарги становить 45,54 % (відмовлена частина позовних вимог), відтак стягненню з позивача на користь відповідача підлягає судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2068,43 грн (розрахунок (4542 х 45,54 % = 2068,43 грн).

Враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь відповідача різницю судових витрат по салаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 419.38 грн (розрахунок 2068,43 грн. 1649,05 = 419.38).

Щодо витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідачем надано суду наступні докази : копію договору від 18.10.2024 про надання правничої допомоги /а. с. 122-123/; копію додаткової угоди від 18.10.2024 про надання правничої допомоги від 18.10.2024 /а. с. 123/; квитанцію від 18.10.2024 на суму 15000 грн /а. с. 123 зворот/; копію ордера від 18.10.2024 /а. с. 133/.

Відповідно до п. 4.4 додаткової угоди від 18.10.2024 про надання правничої допомоги від 18.10.2024 сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг, передбачених п. 1.1 даної додаткової угоди є фіксованим і становить 15000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з позивача слід стягнути на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру відмовлених позовних вимог (задоволена частина апеляційної скарги), що становить 6831 грн (розрахунок 15000 х 45,54 % = 6831 грн).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2024 в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 78178386 від 01.07.2023 в сумі 48000,00 грн та визначення заборгованості у загальному розмірі 105398,00 грн, розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, змінивши загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики № 5757446 від 24.06.2023 та за кредитним договором № 100319917 від 13.07.2023, на 57398 гривень.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 78178386 від 01.07.2023 відмовити.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2024 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 419 гривень 38 копійок та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6831 гривня.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 6.12.2024.