Провадження № 2-о/524/294/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючої судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

заявника: ОСОБА_1 ,

представника заявника: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 , заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на своєму утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 10 березня 2021 року одружився з ОСОБА_4 . Від шлюбу народилися сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від попереднього шлюбу ОСОБА_7 має неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої є ОСОБА_9 . Рішенням Октябрського районного суду міста Полтава від 22 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розірвано. Рішенням цього ж суду стягнуто аліменти на користь ОСОБА_10 на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку та на утримання ОСОБА_8 . Однак боржник ОСОБА_9 проживає у с. Громове Чорноморського району Автономної Республіки Крим, тому фактичне виконання рішення неможливе. З часу знайомства з дружиною заявник взяв на себе обов`язки щодо утримання неповнолітньої ОСОБА_8 , оскільки після розірвання шлюбу рідний батько з дитиною не спілкується та фінансового не допомагає. У лютому 2024 року дружина з трьома дітьми виїхала за кордон і до цього часу не повернулася. Встановлення факту перебування неповнолітньої ОСОБА_8 на його утриманні є необхідним для подання ним до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяви про відстрочку від мобілізації для подальшого виїзду за кордон до своєї родини.

Ухвалою від 25 вересня 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання.

У судове засідання представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу в кабінет користувача підсистеми «Електронний суд». Із заявами, клопотаннями не звертався.

Заслухавши вступне слово заявника, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України.

Як встановлено, заявник та ОСОБА_7 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 10 березня 2021 року Кременчуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про що складено актовий запис № 15 (а.с. 5).

Від шлюбу подружжя має двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

До одруження з заявником ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому з ОСОБА_9 шлюбі, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року. Від шлюбу з ОСОБА_9 народилася дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 разом із дітьми ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом № 88 від 06 вересня 2024 року, затвердженим заступником генерального директора з правових питань ТОВ «Житлорембудсервіс» (а. с. 13).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що знайомий із цією родиною, а також, що заявник дійсно піклується та утримує доньку дружини від першого шлюбу ОСОБА_8 .

Із дослідженої у судовому засіданні довідки Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції убачається, що ОСОБА_7 не пред`являла до виконання виконавчий документ та не отримувала аліменти від ОСОБА_9 у період із 22 липня 2015 року по 15 січня 2024 року на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12). Окрім того, до матеріалів справи заявник долучив виконавчий лист, виданий 30 вересня 2015 року Октябрським районним судом м. Полтави, яким стягнуто з ОСОБА_9 , на користь ОСОБА_10 на її утримання в твердій грошовій сумі 500 грн щомісячно до досягнення трирічного віку донькою, ОСОБА_8 (а.с. 10), а також копію постанови державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 25 грудня 2015 року, якою відмовлено у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу) про стягнення з ОСОБА_9 аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 11).

За доводами заявника встановлення факту перебування неповнолітньої ОСОБА_8 на його утриманні є необхідним для подання ним до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяви про відстрочку від мобілізації для подальшого виїзду за кордон до своєї родини.

Пунктом 3 частини першої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно з пунктом 3 додатку 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України № 560 від 16 травня 2024 року, документами, що підтверджують право на відстрочку за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» є свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утримання військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Ураховуючи наявність у заявника та його дружини двох спільних дітей, встановлення факту перебування на утриманні заявника дитини його дружини від попереднього шлюбу має юридичне значення для заявника, оскільки даний факт може бути підставою для звільнення його від призову на військову службу під час мобілізації.

Частиною третьою статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною першою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 260 СК України передбачено, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до частини першої статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Зі змісту наведених вище положень законодавства вбачається, що незалежно від того, чи перебувають батьки у шлюбі між собою, вони зобов`язані утримувати своїх дітей. При цьому чоловік дружини, у якої є дитина від іншого шлюбу, що проживає в їхній сім`ї, в силу положень статті 260 СК України має право брати участь у вихованні такої дитини.

Водночас обов`язок утримувати таку дитину виникає у вітчима лише у разі відсутності у дитини матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж, якщо ці особи з поважних причин не можуть надавати дитині належного утримання.

Відповідно встановлення факту утримання дитини її вітчимом можливе лише за умови відсутності у такої дитини рідних осіб, коло яких визначене частиною першою статті 268 СК України, а якщо такі особи є, то відповідний факт може бути встановлений за умови неможливості виконання цими особами обов`язків щодо утримання відповідної дитини з поважних причин.

Судом встановлено, що у малолітньої ОСОБА_8 є рідні батько та матір, які зобов`язані утримувати свою доньку. Батько ОСОБА_8 не позбавлений батьківських прав, а рішення суду про розірвання шлюбу не припиняє його прав та обов`язків, як батька, стосовно своєї дитини.

Подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не може бути розглянута в порядку окремого провадження, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батьків у вихованні й утриманні дитини. Заявлена вимога не може вирішуватись без участі батьків дитини, оскільки безпосередньо стосується їх прав та обов`язків, впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює настання відповідних наслідків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132 цс23) зазначено, зокрема, що: «90. Разом з тим суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23 (провадження № 61-9238св24) вказано, що «у справі, яка переглядається, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_11 , ОСОБА_15 як матерів дітей, а також для ОСОБА_8 як батька дитини ОСОБА_5. З огляду на зазначене вбачається, що у справі, яка переглядається, наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків та виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини».

Аналогічні за змістом висновки викладені також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24).

У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Ураховуючи те, що факт перебування неповнолітньої ОСОБА_8 на утриманні заявника не може бути встановлений за правилами окремого провадження, суд вважає за необхідне залишити заяву без розгляду.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 261, 263-265, 294, 315, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 02 грудня 2024 року.

Суддя Т. М. Ковальчук