Єдиний унікальний номер 142/692/23
Номер провадження 2/142/125/24
29 травня 2024 року смт. Піщанка
Піщанський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Нестерука В.В.,
при секретарі судового засідання Яворській О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, -
18 грудня 2023 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 за в/листом 219/209/12 від 25.12.2012 року в розмірі 50 грн., та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , жит. АДРЕСА_1 на її користь аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 16 грудня 2009 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Маньківської сільської ради, Барського району, Вінницької області 01.02.2010 року. Позивач зазначає, що 25 грудня 2012 року шлюб між ними було розірвано та стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 50 гривень щомісячно, що підтверджується рішенням суду та в/лист за № 219/ 2094/12. Позивач також вказує, що аліментів відповідач не сплачує і його доходи їй невідомі, вказує, що відповідач проходить службу в ЗСУ і частину доходу він міг би давати на утримання дитини. Позивач зазначає, що оскільки відповідач має постійний заробіток то сума аліментів має становити частину від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19 грудня 2023 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 20 грудня 2023 року було направлено запит до Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
26 грудня 2023 року на адресу суду від Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області надійшла відповідь за вих. № 378-Т від 20 грудня 2023 року, відповідно до якої відомостями щодо проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою сільська рада не володіє.
На запит суду, здійснений в порядку ч.8 ст. 187 ЦПК України, 28 грудня 2023 судом з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь № 384878, відповідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 28 грудня 2023 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено по цивільній справі судове засідання на 10 годину 00 хвилин 24 січня 2024 року.
24 січня 2024 року судове засідання в даній цивільній справі через відсутність у суду відомостей про належне повідомлення учасників про дату, час та місце розгляду справи, було відкладено на 11 годину 00 хвилин 27 лютого 2024 року.
27 лютого 2024 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, судове засідання було відкладено на 10 годину 00 хвилин 27 березня 2024 року.
27 березня 2024 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, судове засідання було відкладено на 13 годину 00 хвилин 29 квітня 2024 року.
29 квітня 2024 рокудану цивільну справу було знято з розгляду до 10 години 00 хвилин 29 травня 2024 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Нестерука В. В. в іншому провадженні.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гордаш Н.М. в судове засідання 29 травня 2024 року не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшли клопотання, в яких вона просить розгляд справи проводити без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, та не заперечує проти винесення у справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в жодне судове засідання по даній справі не з`явився, та на адресу суду повернулися конверти, в яких відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації його місця проживання: АДРЕСА_1 , були направленні копія ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з додатками та судові повістки про виклик до суду, з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення через відсутність адресата за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, які не з`явилися, та ухвалення судового рішення немає.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явивився в судове засідання без повідомлення причин неявки більше двох разів, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Під час судового розгляду на підставі наданих доказів судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Маньківці Барського району Вінницької області народилася ОСОБА_3 , батьками якої зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про що виконавчим комітетом Маньковецької сільської ради Барського району Вінницької області зроблено відповідний актовий запис за №2 та 01 лютого 2010 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5)
З копії рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2012 року слідує, що було розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та після розірвання вказаного шлюбу позивачу ОСОБА_5 залишено прізвище « ОСОБА_7 ». Крім того, вказаним рішення суду стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 (п`ятдесят) гривень, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).
Також судом встановлено, що 15 січня 2013 року на виконання вказаного рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2012 року було видано виконавчий лист, щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, що підтверджується копією відповідного виконавчого листа № 219/2094/12 (а.с.6)
Відповідно до довідки № 167 від 27 жовтня 2023 року виданої Гордіївським старостинським округом Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без реєстрації (а.с.8)
З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №121 від 03 травня 2022 року, виданої старостою Чорноминського старостинського округу слідує, що за даними виконавчого комітету Піщанської селищної ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 02 листопада 2011 року (а.с.4)
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статей 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів може тягнути і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.
При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).
Згідно з пунктом 23 вищезазначеної постанови, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховним судом України чітко визначені умови зміни вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що ґрунтується на статті 192 СК України.
Також у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві не міститься жодного посилання на зазначені обставини, а обґрунтування позовних вимог зводиться лише до того, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. При цьому будь-якого доказу на підтвердження наявності обставин для зміни способу стягнення аліментів позивачем не надано.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проте, обґрунтовуючи даний позов, позивач фактично посилається на те, що аліментів, які на даний час підлягають стягненню з відповідача недостатньо для задоволення потреб дитини. Тобто, як вбачається з аналізу обґрунтування позову, позивач фактично вказує на необхідність збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, позивачу належало довести й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною першою статті 182 СК України.
Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника, позивачу належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України.
Разом з тим, позивачка не надає жодних доказів на їх підтвердження.
Зокрема, зазначаючи у позовній заяві, що відповідач служить у ЗСУ, позивачка не довела, що відповідач отримує дохід який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі та жодних доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі позивач не надала.
Також позивач не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення здоров`я.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини шоста статті 81 ЦПК України).
Таким чином, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду жодних доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань (інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів), зміни їх сімейного стану тощо, хоча це є її процесуальним обов`язком. Позивач також не зверталась до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів у зв`язку з неможливістю їх отримати самостійно, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів.
Також суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 частину 2 статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 зазначила, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі, у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Колегія суддів зазначає, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17.
Крім того, суд зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 184 СК України, Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі N 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.
З викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.
Отже, тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці (інфляція) саме по собі не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.
Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01 вересня 2020 року № 831-ІХ встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.
У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Разом з тим, зазначючи в позовній заяві, що аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 гривень, які стягнуті з відповідача рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2012 року, останній не сплачував, жодних доказів пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на виконання вказаного рішення суду, наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів тощо, позивач суду не надає, проте непред`явлення такого виконавчого листа до виконання унеможливлює проведення індексації розміру аліментів чи забезпечення виплати аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Також, суд звертає увагу, що чинним СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як слідує з копії рішення Піщанського районного суду Вінницької області 25 грудня 2012 року одержувачем аліментів визначено ОСОБА_5 , в той час як з даним позовом про зміну способу стягнення аліментів до суду звернулася ОСОБА_1 , при цьому не надавши жодних доказів зміни прізвища отримаувача аліментів та метері неповнолітньої дитин з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
Таким чином, визначивши зміст, характер та правове регулювання спірних правовідносин, встановивши дійсні обставини у справі, беручи до уваги наведені позивачкою обґрунтування, установлені судом факти, та в сукупності з наданими позивачем доказами, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки позивач, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 11, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, ЦПК України,ст.ст.141, 150, 157, 180-184, 192 СК України, суд, -
В задоволення позовних вимог позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, відмовити.
Судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони по справі:
позивач: ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_4 , та проживає в АДРЕСА_3 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;
відповідач: ОСОБА_2 , який зареєстрований АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .
Суддя: