Дата документу 05.12.2024 Справа № 331/2002/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2002/24 Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Провадження №22-ц/807/2137/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, який в подальшому уточнило, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 06 січня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 на підставі заявки-анкети № 3420748 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором), укладено договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № /1.

Відповідно до умов договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5 000 грн з відсотковою ставкою 1,75 % за один день користування кредитом, строк користування кредитом 6 днів, строк дії договору 3 роки.

11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

Пізніше 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердик Капітал» за договором відступлення права вимоги №10-01/2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «Коллект Центр» наділено право вимоги до відповідача.

Внаслідок невиконання відповідачем умов договору виникла заборгованість станом на 15 березня 2024 року, що становить 133 012,50 грн та складається з: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 128 012,50 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс».

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, ТОВ Коллект Центр» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ Коллект Центр» заборгованість за договором позики № /1 в загальному розмірі 60 962 грн з яких: 5000 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 55 962,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн та судові витрати на правову допомогу у розмірі 17 000,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2024 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 06.01.2021 року в розмірі 60 962 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 55 962,00 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір у розмірі 3028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» суму витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

В іншій частині витрат на правничу допомогу відмовлено .

В липні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Г.О. подав до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2024 року по справі № 331/2002/24 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2024 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що нарахування відсотків після 12 січня 2021 року не відповідає умовам договору, оскільки кредитний договір укладено 06 січня 2021 року строком користування кредитом терміном на шість днів, тобто до 12 січня 2021 року. Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України. Крім того, апелянт вважає, що кредитним договором було обумовлено номінальну вартість кредиту у грошовому вираженні, що становить 525,00 грн за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації при використанні номінальної відсоткової ставки. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні була обумовлена в сумі 1050,00 грн за умови неналежного виконання умов договору. Таким чином, максимальна сума відсотків за користування вказаним кредитом за умови порушення своїх зобов`язань позичальником мала складати 5000 грн (тіло кредиту) + 1050 грн (відсотки за користування) = 6050 грн. Отже, судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги в частині стягнення відсотків, що були нараховані понад строк кредитування в розмірі 55962,00 грн. При ухваленні судового рішення суд не врахував висновки Верховного Суду у постановах від 15 серпня 2023 року у справі № 753/6745/17 , від 25 травня 2023 року у справі № 569/2151/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12., у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 60962,00 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п. 1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, чим порушує права позивача. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача, що здійснений на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «Інфінанс» за договором складає: за тілом кредиту 5000,00 грн , 55 962,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитними коштами, тому підлягає стягненню на користь позивача у загальному розмірі 60 962,00 грн. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

06 січня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було на підставі заяви-анкети №3420748 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом відповідача з використанням одноразового ідентифікатора 1l9q8j, було укладено договір надання позики, в тому числі, на умовах фінансового кредиту № /1. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5000,00 грн з відсотковою ставкою 1,75 % за один день користування кредитом. Строк користування кредитом - 6 днів, строк дії договору 3 роки (а.с.5,7).

Відповідач здійснив дії спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням реквізитів банківської картки, на рахунок якої були перераховані грошові кошти в сумі 5000,00 грн. Перерахування коштів відповідачу підтверджується квитанцією за сплату № 76911341 від 06 січня 2021 року (а.с.24). Підписанням акцепт оферти відповідач підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма умовами та правилами кредитування та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Правилами надання коштів у позику передбачено, що договір позики укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень Закону України « Про електрону комерцію» та ст. 205 ЦК України.

11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за вказаним кредитним договором. В свою чергу, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» за договором відступлення права вимоги відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Перехід прав вимоги підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі реєстру боржників. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 06 січня 2021 року, укладеним з відповідачем.

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача, що здійснений на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» за договором станом на 10 січня 2023 року складала: за тілом кредиту 5000,00 грн, відсотки нараховані за користування кредитними коштами -133 012,50 грн.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 638, 640, 642 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документа, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину, втілюється в електронному документі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Встановлено, що ОСОБА_1 погодивсь на укладання договору № 3420748 від 06 січня 2021 року шляхом підписанням з використанням електронного підпису1l9q8j, та видано рахунок для перерахування коштів № НОМЕР_1 (а.с.25). Одноразовий ідентифікатор ОСОБА_1 підтверджується довідкою про ідентифікацією (а.с.24, зворот).

Отже, 06 січня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 на підставі заяви-анкети №3420748 на умовах пропозиції (оферти) на укладання електронного договору позики.

Жодних доказів на спростування наведеної обставини відповідачем не надано.

Згідно з ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа N 444/9519/12) та від 31.10.2018 року (N 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом").

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договором фінансового кредиту №/1 від 06 січня 2021 року підлягає стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 5 525,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 525 грн (5000,00 грн*1.75 % *6 днів) - заборгованість за відсотками за період з 06 січня 2021 року по 12 січня 2021 року (в межах строку кредитування).

При цьому, жодних доказів на спростування строку надання позики тривалістю більше 6 днів відповідачем не надано.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції необхідно змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 5 525 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 525,00 грн - заборгованість за відсотками за період з 06 січня 2021 року по 12 січня 2021 року (в межах строку кредитування).

Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року; платіжну інструкцію № 413000006 від 09 лютого 2024 року, відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» перерахував АО «Лігал Ассістанс» 52 000 грн кошти за надання правової допомоги; заявку на надання юридичної допомоги № 1460 від 07 лютого 2024 року на суму 17 000 грн, відповідно до якої за надання усної консультації з вивченням документів витрачено 2 год. вартість за годину - 2000 грн всього 4000 грн, підготовка пропозицій вартість 1000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду витрачено 4 години вартість за годину 3000 грн всього 12 000грн; витяг з Акту № 3 про надання юридичної допомоги від 13 лютого 2024 року на уму 17 000 грн.

Відповідно до положень частини 3 ст. 141 ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Оскільки із заявлено по майновій вимозі ціни позову 60 962 грн задоволено лише 5 525 грн, що становить 9% (60 962 грн * 1% = 609,62 грн, 5 525*609,62=9%), то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1530 грн (17 000 * 9% = 1 530 грн).

Щодо стягнення судового збору.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, частково покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції частково покладаються на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «Коллект Центр» при зверненні до суду з позовною заявою сплатило судовий збір в розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 26 березня 2024 року за № (а.с.1).

ОСОБА_1 при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 4542 грн, що підтверджується квитанцією ID: 3323-7675-3307-1743 від 11 жовтня 2024 року (а.с.152).

Заявлено позивачем позовні вимоги на суму 60 962 грн, задоволено позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» на суму 5 525 грн, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на суму 55 437 грн (60 962-5 525).

Тому, позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 274,42 грн (5 525х 3028:60 962=274,42), водночас відповідачу ОСОБА_1 належить до компенсації сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 130,35 грн (60 962-5 525=55 437) х 4542 : 60 962).

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки із відповідача на користь ТОВ «Коллект центр» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 274,42 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 1 530 грн, що разом складає 1 804,42 грн (1 530 + 274,42), а з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 130,35 грн, тому на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України до компенсації ОСОБА_1 за рахунок позивача підлягає сума судового збору у розмірі 2 325,93 грн (4 130,35-1 804,42).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2024 рокув частині стягнення загальної суми заборгованості, заборгованості за відсотками за кредитним договором № /1 від 06 січня 2021 року, витрат за надання правничої допомоги та витрат зі сплати судового збору, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» заборгованість за кредитним договором № /1 від 06 січня 2021 року в загальному розмірі 5 525 грн з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 525 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» на користь ОСОБА_1 2 325,93 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 05 грудня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.