ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 392/1714/21

провадження № 22-ц/4809/486/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Маловисківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє представник адвокат Ткаченко Серій Віталійович, на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області (суддя Бадердінова А. В.) від 22.12.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

22.11.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких дії представник адвокат Тимченко Сергій Віталійович, звернулися з позовом до ОСОБА_3 та Маловисківської міської ради та просили суд про таке:

1)скасувати рішення сесії Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 06.03.2020 № 696, яким передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0391, загальною площею 4,6403 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області;

2)скасувати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, вчинену 19.03.2020 державним реєстратором Маловисківської міської ради Слуцьким С. О., номер запису про право власності: 36058621, щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0391, загальною площею 4,6403 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

Вимоги позивачів обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_4 у зв`язку і чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира, яка належала останній на праві особистої приватної власності. Про наявність будьякого іншого спадкового майна позивачам не було відомо. Спадкування здійснювалося ними за заповітом від 25.10.2022 згідно з яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 все своє майно в рівних частинах. У встановлений законом строк позивачі прийняли спадщину.

У вересні 2021 року позивачам випадково стало відомо, що спадкодавиці на праві особистої приватної власності також належала ще й земельна ділянка площею 4,64 га, якій присвоєно кадастровий номер :02:000:0391, розташована на території Миролюбівської сільської ради, право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії II-КР №039494, виданим 21.12.2001 й зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право власності на землю № 4-391.

01.11.2021 приватний нотаріус Маловисківського районного нотаріального округу Сосновського А. В. виніс постанову, якою відмовив позивачам по справі у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0391, з тієї підстави, що наразі право власності на неї зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Миролюбівської сільської ради від 06.03.2020 № 696.

У сільській раді позивачам пояснили, що так, як вони довго не оформляли спадщину на земельну ділянку, вона була передана іншій особі. Позивачі не згодні з таким рішенням сільської ради, вважають його протиправним у зв`язку з тим, що законодавством України не встановлюють обмежувальних строків для отримання свідоцтва про право на спадщину, при цьому спадщина належить їм.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2024 у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та Маловисківської міської ради про скасування рішення сільської ради та проведеної на його підставі державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд висловив сумнів щодо того, що позивачі прийняли спадщину у встановлений законом строк, адже вони не пояснили суду чому звернулися до нотаріуса за оформленням спадкових прав на земельну ділянку зі спливом майже 20 років після того, як спадщина відкрилася.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивачі не довели, що оспорюваним рішенням Миролюбівської сільської ради у власність ОСОБА_3 передано саме ту земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві позивачів - ОСОБА_4 .

Натомість на підставі інформації Державного земельного кадастру суд встановив, що спірна земельна ділянка на час передачі її у власність ОСОБА_3 перебувала у комунальній власності, а тому, на думку суду, оскаржуване рішення Ради не порушує прав позивачів, а набуття права власності на неї ОСОБА_3 було правомірним.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє представник адвокат Ткаченко Серій Віталійович, подали до суду апеляційну скаргу в якій просять скасувати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги повністю.

Апелянти вважають, що місцевий суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильності висновків суду, які викладені у мотивувальній частині рішення, невідповідність цих висновків обставинам справи.

Зокрема, на їх переконання, суд не врахував, що факт прийняття позивачами спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті їх матері, встановлено іншим рішенням суду від 05.07.2004 у справі № 2-1137/2004, тому думка суду, що позивачі пропустили строк прийняття спадщини є безпідставною.

До того ж суд фактично сформулював наступний суперечливий та такий, що не відповідає нормам матеріального права висновок про те, що позивачі прийняли спадщину на квартиру, але не прийняли спадщину на земельну ділянку.

Пославшись на недоведеність позивачами незаконності та протиправності оскаржуваного рішення Миролюбівської сільської ради, суд не врахував, що відповідач Маловисківська міська рада не довела протилежного.

Апелянти не погоджуються з тим, що оскаржуване ними рішення Ради є актом індивідуальної дії, який вичерпується його виконанням, що робить неможливим його скасування після виконання.

У випадку задоволення позову позивачі матимуть можливість оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку.

4.Відзив на апеляційну скаргу

Відповідач ОСОБА_3 , від імені якого діє представник адвокат Неверчак Євген Борисович, подав до суду відзив на апеляційну скаргу у якому стверджує, що стосовно вимог позивачів, які є громадянами Російської Федерації, яка своєю чергою є країною-агресором, в Україні діє мораторій на їх задоволення, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187. До того ж позивачі звернулися до суду з пропуском загальної позовної давності. Крім того, позивачі не довели належність права власності на спірну земельну ділянку їх спадкодавцю. Передача права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 була здійснено відповідно до закону, а тому наразі не існує законних підстав для позбавлення його власності.

Відповідач Маловисківська міська рада правом подати відзив на апеляційну скаргу не використала.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст ходу розгляд справи у судовому засіданні 04.04.2024

Апелянти ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Ткаченко Сергій Віталійович повідомлені про час, дату та місце розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 856 (т. 2, а.с. 101), але у призначений час до суду не з`явилися. Адвокат Ткаченко С. В. подав до суду заву по розгляд справи за відсутності апелянтів та їх представника (т. 2, а. с. 107).

Відповідач ОСОБА_3 повідомлений судовою повісткою-повідомленям про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення поштового відправлення № 364 (т. 2, а.с. 102), але до суду у призначений час не з`явився. Його представник адвокат Неверчак Євген Борисович подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 (т. 2, а. с. 103).

Відповідач Маловисківська міська рада повідомлена судовою повісткою-повідомленям про час, дату та місце розгляду справи (т. 2, а. с. 100), але до суду у призначений час свого представника не направила, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 2, а. с. 108).

Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд апеляційної інстанції розглянув цю справу та ухвалив рішення 04.04.2024.

Згідно з правовим висновком Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, з урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

На випадок своєї смерті померла ОСОБА_4 склала заповіт від 25.10.2002, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті й на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

На час смерті ОСОБА_4 належало право власності на квартиру АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку площею 4,64 га на території Кіровської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0391, що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серія II-КР № 039494, виданим 21.12.2001 на підставі рішення сесії Кіровської сільської ради народних депутатів від 03.12.2001 № 124, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4-391.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14.07.2004 у справі № 2-1137/2004 встановлено факт прийняття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 її дітьми: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а також визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності на по частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватний нотаріус Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновський Андрій Васильович виніс постанову від 01.11.2021, якою відмовив ОСОБА_2 , громадянину РФ, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,64 га на території Кіровської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0391, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова у вчинені нотаріально дії обгрунтована тим, що право власності на цю земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_3 .

Рішенням Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 19.11.2019 № 610 на підставі рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23.08.2017 у справі № 392/1143/17 включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) колишнього КСП Пам`ять Леніна» Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 .

Рішенням Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 18.12.2019 № 647 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, як колишньому члену КСП «Пам`ять Леніна» Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 391 земельної ділянки орієнтованою площею (рілля 4,64 га) із земельних часток (паїв) на землях колишнього КСП «Пам`ять Леніна».

Рішенням Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 31.01.2020 № 685 внесено зміни до рішення Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 18.12.2019 № 647, викладено п. 1 рішення в наступній редакції: «Надати дозвіл на розробку технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність, як колишньому члену КСП «Пам`ять Леніна» Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 391 земельної ділянки орієнтованою площею (рілля 4,64 га) із земельних часток (паїв) на землях колишнього КСП «Пам`ять Леніна».

На замовлення ОСОБА_3 була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,6403 га (згідно КВЦПЗ 01.01) за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, Миролюбівська сільська рада.

Рішенням Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 06.03.2020 № 696 ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 4,6403 га, кадастровий номер :02:000:0391, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Миролюбівська сільська рада, Маловисківський район, Кіровоградська область, а земельну ділянку передано йому у власність.

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0391, площею 4,6403 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Миролюбівська сільська рада, Маловисківський район, Кіровоградська область, номер запису про право власності: 36058621, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 696, виданий 06.03.2020 року, видавник: Миролюбівська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області, на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .

Рішенням Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 19.11.2020 № 12 припинено повноваження Миролюбівської сільської ради внаслідок реорганізації шляхом приєднання до Маловисківської міської ради.

7.Апеляційний суд додатково встановив

Порівнюючи план зовнішніх меж земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 4,64 га за кадастровим номером :02:000:0391, який наведено у Державному акті на право власності на землю серія ІІ-КР № 039494, виданого ОСОБА_4 21.12.2001 (т. 1, а.с. 11), з наявним у матеріалах Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,6403 га (згідно з КВЦПЗ 01.01) гр. ОСОБА_3 (2020 р.) описом меж цієї земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:000:0391 (т. 1, а.с. 91), колегія суддів встановила, що співпадають: номер земельної ділянки 391, кадастровий номер земельної ділянки - :02:000:0391, площа 4,64 га, опис меж сусідні ділянки мають номери: НОМЕР_2 , 410, 411 та 390.

З огляду на встановлені співпадіння колегія суддів дійшла висновку, що земельна ділянка площею 4,6403 га, яка на час смерті ОСОБА_4 належала їй на праві приватної власності, та земельна ділянка площею 4,6403 га, яка рішенням Миролюбівської сільської ради від 06.03.2020 № 696 передана у власність ОСОБА_3 , є одн і той самий об`єкт.

8.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

9.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

9.1.Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню

Згідно з 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, встановленому законом.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

Це означає, що закони чи інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності й не можуть поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності. Виключення з цього правила встановлюються законами.

Пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є розуміння відкриття спадщини, як настання певних юридичних фактів, що зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: часом відкриття, місцем відкриття.

Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі № 695/104/17, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.01.2003 і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.

Схожий по суті висновок викладено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

З огляду на те, що спадщина щодо майна померлої ОСОБА_4 відкрилася 10.10.2003, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.

Згідно з ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом (ст. 534 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК України).

Статтею 560 ЦК УРСР було передбачене право спадкоємців на одержання свідоцтва про право на спадщину.

Натомість у ст. 1297 ЦК України, яка набрла чинності 01.01.2004, встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено.

Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено.

Спадкоємець, який прийняв спадкування, як власник успадкованого майна може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

9.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом на захист свого права власності на земельну ділянку, яке, за їх твердженням, вони набули в порядку спадкування за заповітом померлої ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вважав, зокрема, що позивачі не довели факт своєчасного прийняття ними спадщини у встановлений законом строк.

З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними й об`єктивними межами.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Суд першої інстанції у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановив, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14.07.2004 у справі № 2-1137/2004 за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до ОСОБА_8 встановлено факт прийняття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 її дітьми: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а також визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності на по частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

У мотивувальній частині рішення суду у спараві № 2-1137/2004 суд встановив, що після смерті ОСОБА_4 її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_2 фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

Тобто, у тій справі суд встанови факт прийняття ними спадщини в порядку, передбаченому чинним на той час п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР.

З огляду на викладене, встановлені у цивільній справі № 2-1137/2004 обставини є обов`язковими для суду, що вирішує цивільній спір у справі № 392/1714/21 з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони позивачами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_3 та Маловисківська міська рада не брали участі у справі № 2-1137/2004, в якій був встановлений факт прийняття позивача спадщини, яка відкрилася по смерті їх матері, то відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України вони могли спростувати цю обставину у загальному порядку, тобто надати суду докази на спростування цієї обставини. Однак доказів, які б вказували на неприйняття позивачами спадщини, відповідачі не надали.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, закріплені в ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не врахував преюдиційне значення рішення суду від 14.07.2004 у справі № 2-1137/2004 для справи № 392/1714/21, дійшовши помилкового висновку про недоведеність позивачами факту прийняття ними спадщини, яку залишила їм матір.

Помилковим є також висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачами того, що земельна ділянка, яка належала ОСОБА_4 до її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та земельна ділянка, яку у березні 2020 року Миролюбівська сільська рада безоплатно передала у власність ОСОБА_3 , є однією і тією ж земельною ділянкою.

Місцевий суд не дав оцінки змісту Державного акту на право власності на землю серія ІІ-КР № 039494, виданого ОСОБА_4 21.12.2001 (т. 1, а.с. 11), та Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,6403 га (згідно з КВЦПЗ 01.01) гр. ОСОБА_3 (2020 р.), не порівняв вказану в цих документах інформацію про місцезнаходження, площу, конфігурацію та межі земельних ділянок, які вказують, що це є один і той самий об`єкт.

Відповідну оцінку апеляційного суду цим доказам наведено у розділі 7 цієї постанови.

Тож, у цій справі спір пов`язаний з тим, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , до складу якої увійшло, зокрема, право приватної власності на земельну ділянку, але впродовж багатьох років не зверталися до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на це майно, натомість Миролюбівська сільська рада своїм рішенням безоплатно передала цю ж земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_3 .

Позивачі звернулися до суду з позовом на захист права власності на земельну ділянку, висунувши вимогу про скасування рішення Миролюбівської сільської ради від 06.03.2020 № 696 та похідну від неї вимогу про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 .

Проте колегія суддів вважає, що обраний позивачами спосіб захисту є неефективним з огляду на таке.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Верховний Суд, зокрема Велика Палата Верховного Суду, неодноразово звертався у своїх рішеннях до питання способу захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Отже, особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до реального захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу.

Такого по суті висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 в справі № 905/1926/16.

Таким чином, спосіб захисту права, який не може забезпечити поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності закону, договору або змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин не є ефективним.

З огляду на обставини справи, яка переглядається в апеляційному порядку, колегія суддів апеляційного суду вважає, що спадкоємці, які прийняли спадщину до складу якої входять право власності на нерухоме майно, ще до його державної реєстрації мають право витребовувати це майно із чужого незаконного володіння особи, яка набула його безвідплатно у іншої особи, яка не мала право на його відчуження (ст. 387 ЦК України).

Схожий по суті висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 23.01.2013 у справі № 6-164цс12.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № П/811/1640/17 вказала, що ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). З огляду на вказане в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (пункти 41 43 постанови Суду).

У постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що повноцінний захист прав та інтересів позивача можливий шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння останнього набувача в сукупності зі скасуванням державної реєстрації права власності на осіб, що незаконно набули це право. При цьому Велика Палата Верховного Суду нагадала свою усталену практику гідно з якою якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

З огляду на правову природу оскаржуваного позивачами рішення Миролюбівської сільської ради від 06.03.2020 № 696, яке є ненормативним актом індивідуальної дії, що застосований одноразово і вичерпав свою дію фактом його виконання державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , яку здійснено 19.03.2020 (т. 1, а. с. 17), тому задоволення позовної вимоги про його скасування цього рішення органу місцевого самоврядування не матиме наслідком поновлення прав позивачів, а скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 приведе до прогалин в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі в частині належності права власності на земельну ділянку так, як раніше таке право за позивачами на це майно не було зареєстроване.

Отже, задоволення позовних вимог у такому вигляді, як їх сформували позивачі, не є ефективним для захист прав позивачів. Натомість вимогу про витребування земельної ділянки позивачі не пред`явили, а тому в задоволенні їх позову належить відмовити повністю саме з підстави неефективності обраного способу захисту права.

10.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з тим, що суд першої інстанції по суті правильно відмовив у задоволенні позову, але мотиви його рішення є помилковими через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає зміні шляхом зміни його мотивувальної частини.

11.Про судові витрати

Приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції змінює лише мотивувальну частину оскаржуваного рішення, а в решті залишає його без змін, тому підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку розглядом справи у суді першої інстанції, немає.

Витрати, які понесли апелянти у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на них.

Відповідачі заяв по їх судові витрати, пов`язані з переглядом справи, до суду апеляційної інстанції не подали.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє представник адвокат Ткаченко Серій Віталійович, задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2023 змінити виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в інших частинах залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.05.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко