Провадження № 2-о/127/381/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Шмигори О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває заява ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення. В своїй заяві ОСОБА_1 просить суд встановити факт про те, що вона постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року та на дату набрання чинності Закону України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року.

УДМС України у Вінницькій області подав до суду відзив на заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення вимог, вважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_1 звернулась до Відділу №1 у м. Вінниці УДМС у Вінницькій області з проханням документувати її паспортом України. Однак їй було надано повну обгрунтовану письмову відповідь, в якій зазначено, що нею не надано повного встановленого переліку документів для встановлення належності громадянства України, а саме відомості про прописку на території України станом на 24.08.1991 року. З доданих до заяви документів вбачається, що на підтвердження постійного місця проживання на території України ОСОБА_1 надала копію трудової книжки. Разом з тим, запис в трудовій книжці заявника про прийняття на роботу підтверджує факт працевлаштування в цілому але не підтверджує факт постійного проживання на території України. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо умов праці заявниці в той період та який був графік роботи. Щодо посвідки на постійне місце проживання в Україні та довідки про реєстрацію місця проживання в Україні, то вони не містять відомостей про місце проживання заявниці на території України в зазначений період, тому є неналежними доказами. З приводу інших долучених доказів, то вони лише підтверджують факт ряду подій у житті заявниці, тому також не є належними доказами. Оскільки заявниця документована паспортом громадянина рф, то відсутні підстави для задоволення її заяви, через існування в Україні єдиного громадянства. Просила в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встанволення факту постійного проживання на території України відмовити в повному обсязі.

В судове засідання заявник не з`явилася, проте надіслала на адресу суду клопотання про проведення розгляду справи у її відсутність.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутність, відзив долучений до матеріалів справи підтримує в повному обсязі. В задоволенні заявлених вимог просила відмовити.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заяву слід залишити без розгляду з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Також п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За змістом ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

З огляду на викладене та враховуючи те, що встановлення факту, про який просить заявник, пов`язане з наступним вирішенням спору про право, суд приходить до висновку, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. В зв`язку з цим, заяву слід залишити без розгляду.

Водночас суд роз`яснює, що заявник не позбавлена права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства в порядку позовного провадження.

Керуючись ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315, ст. 260-261 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: