Справа № 454/854/23 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О. А.
Провадження № 22-ц/811/1468/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №CGS0GA00000071 від 19.09.2007 року в розмірі 70590,70 доларів США, з яких станом на 28.12.2022 року: 20318,14 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 44138,38 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4050 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 2084,18 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 19.11.2011 року по 19.05.2012 року.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 19.09.2007 року сторони уклали кредитний договір №CGS0GA00000071, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 24912 доларів США на термін до 18.09.2017 року із сплатою процентів та комісії за користування кредитними коштами.

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та комісією, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку банк просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №CGS0GA00000071 від 19.09.2007 року в розмірі 70590,70 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 20318,14 доларів США; прострочених відсотків в сумі 44138,38 доларів США; заборгованості по комісії за користуванням кредитом 4050 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 2084,18 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» 18711 грн. 94 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» 20000 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п.7.1 кредитного договору №CGS0GA00000071 від 19.09.2007 року банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 22500 доларів США до 18.09.2017 року включно, однак, даний договір був розірваний банком набагато швидше.

З повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 01.09.2011 року вбачається, що банком ще 01.09.2011 року за власною ініціативою, на підставі ст.1050 ЦК України було розірвано кредитний договір та направлено вимогу про повернення кредиту в повному обсязі.

Покликаючись на практику Верховного Суду, наголошує, що після ініціювання процедури дострокового повернення кредиту, кредитор втрачає право нараховувати проценти та неустойку за кредитним договором, позаяк, до спірної заборгованості включено проценти, комісію та пеню, які нараховані вже після 01.09.2011 року.

Зазначає, що суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув і, як наслідок, ухвалив незаконне рішення.

В частині доводів щодо пропуску позивачем строку позовної давності, наголошує, що направивши вимогу про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання зобов`язання і такий настав 01.10.2011 року, тобто після спливу 30 днів, які банк надав для повернення кредиту, відтак, саме з 01.10.2011 року слід відраховувати трирічний строк позовної давності.

За позицією апелянта, звернувшись із даним позовом у лютому 2023 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому, просить врахувати, що заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності у суді першої інстанції сторона відповідача не подала, оскільки суд розглядав справу без участі та повідомлення сторін.

Також наголошує, що з урахуванням ціни позову, справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, однак, суд провів спрощений розгляд справи без виклику сторін, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

04.06.2024 року АТ КБ «Приватбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Вважає, що вимога відповідача в апеляційній скарзі про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає до задоволення, оскільки таку заяву необхідно було подати до суду першої інстанції. При цьому, зауважує, що відповідачу достовірно було відомо про розгляд даної справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 16.11.2023 року ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви.

Наголошує, що строк дії кредитного договору погоджено пунктом 5.1, зокрема, що договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» в особі Червоноградської філії «ПриватБанку» (кредитодавець, Банк) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір №CGS0GA00000071 у вигляді непоновлювальної лінії, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 22500 доларів США на споживчі цілі та 2412 доларів США на сплату страхових платежів, а всього: 24912 доларів США, з терміном повернення до 18.09.2017 року та сплатою процентів, комісії (винагороди) за користування кредитними коштами, шляхом внесення щомісячних платежів у розмірах та порядку, визначеному цим договором.

Пунктом 2.3.3 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, Банк, на власний розсуд, має право:

а) розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або:

б) згідно ст.651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальнику повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язання у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% кредиту; іншого істотного порушення умов даного договору.

Згідно з п.4.1 договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу.

Надання позичальнику кредиту у вказаному вище розмірі підтверджено ордером-розпорядженням від 19.09.2007 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №CGS0GA00000071 від 19.09.2007 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_3 , станом на 28.12.2022 року існує заборгованість до стягнення в розмірі 70590,70 доларів США, з яких: 20318,14 доларів США загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 44138,38 доларів США загальний залишок заборгованості за процентами; 4050 доларів США заборгованість із комісії; 2084,18 доларів США загальна сума нарахованої пені за період з 19.11.2011 року по 19.05.2012 року.

З долучених до апеляційної скарги судових рішень у цивільній справі №2-1317/11 встановлено, що у жовтні 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (правонаступниками якого є ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором №CGS0GA00000071 від 19.09.2007 року, яка станом на 28.09.2011 року становила 29925,07 доларів США і складалася з наступного: 20025,17 доларів США заборгованість за кредитом; 5330,93 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 810 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2304 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, та штрафи: 31,37 та 1423,51 доларів США.

Так, зокрема, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CGS0GA00000071 від 19.09.2007 року в розмірі 29925,07 доларів США звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Також встановлено, що згідно вимоги-повідомлення №30.1.0.0/2-70919LVQSL440 від 01.09.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» вимагав від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги здійснити повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, а також умови договору (п.2.3.3) про те, що надсилання позичальнику повідомлення про повернення кредиту в повному обсязі є волевиявленням Банку на розірвання договору і у зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним, то, починаючи з 01.09.2011 року банк не мав права нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами та пеню за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором та комісію, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості по процентам, пені та комісії, які нараховані після 01.09.2011 року, є безпідставною.

Таким чином, до задоволення підлягає позов лише в частині стягнення з відповідача, як із позичальника, заборгованості за кредитним договором у розмірі 26166,1 доларів США, з якої: 20025,17 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 5330,93 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 810 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Тобто, у тому розмірі заборгованості по тілу кредиту, процентам та комісії за користування кредитними коштами, які були нараховані до стягнення при пред`явленні Банком первинного позову у жовтні 2011 року, оскільки іншого розрахунку, який був би правильним за встановлених обставин справи, жодна із сторін не подала.

У зв`язку з тим, що пеня, яку просить стягнути Банк, нарахована за період з 19.11.2011 року по 19.05.2012 року, така вимога, з урахуванням наведених вище мотивів, задоволенню не підлягає.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За вимогами частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Отже, за змістом загальних норм права, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (п.73), від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (п.80), від 05 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (п.61), №522/2201/15-ц (п.62) та №522/2110/15-ц (п.61), від 07 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12 (п.71), від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 (п.134), від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц (п.51)).

З урахуванням наведених вище норм матеріального права й наявності правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором у встановленому апеляційним судом розмірі 26166,1 доларів США, а також не поданням відповідачем до суду першої інстанції заяви про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених банком позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про відсутність визначених законом підстав для застосування апеляційним судом наслідків спливу позовної давності, початок перебігу якої, як правильно вказує відповідач, розпочався 01.10.2011 року і був перерваний зверненням Банку у жовтні 2011 року з позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

При цьому, доводи сторони відповідача про причину неподання такої заяви до суду першої інстанції через проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, колегією суддів відхиляються, оскільки про розгляд даної справи відповідач був повідомлений, про що свідчить наявність в матеріалах справи (а.с.27) рекомендованого повідомлення про вручення йому 16.11.2023 року копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви та, відповідно, забезпечення йому можливості подати у встановлений судом строк відзив на позовну заяву, а також заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, з огляду на те, що розгляд даної справи відбувся 29.02.2024 року.

Таким чином, з урахуванням наведених вище мотивів щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 26166,1 доларів США, в задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та враховуючи результати розгляду справи апеляційним судом часткове задоволення позовних вимог (37%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 14323 грн. 42 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, у зв`язку з відстроченням відповідачу сплати судового збору в розмірі 58067 грн. 91 коп. за подання апеляційної скарги, такий підлягає стягненню із сторін в дохід держави: з відповідача в розмірі 21485 грн. 13 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а з позивача в розмірі 36582 грн. 78 коп., пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №CGS0GA00000071 від 19.09.2007 року в розмірі 26166,1 доларів США.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 14323 гривень 42 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 21485 гривень 13 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 36582 гривень 78 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 листопада 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич