справа № 489/8404/24 провадження №2/489/2859/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 951761993 в розмірі 45385,25 грн., з яких 11750,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 33635,25 заборгованість по відсоткам та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 18.03.2021 відповідач уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») кредитний договір № 951761993.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу № 28/1118-01, який додатковою угодою №26 від 31.12.2020 викладено в новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників №139 від 23.06.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №951761993.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45385,25 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 11750,00 грн. та заборгованості за відсотками 33635,25 грн.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з позовом про стягнення наведеної заборгованості.

14.11.2024 представник відповідача - адвокат Підодвірний Т.І. через систему «Електронний суд» надав до суду відзив на позов в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

Зазначає, що згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору від 18.03.2021 №951761993, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-угоди клієнта на сайті позивача.

Проте, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору від 18.03.2021 № 951761993 створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору.

Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 18.03.2021 року № 951761993, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо відступлення права вимоги то позивачем не надано самого договору факторингу від 28.11.2018, а надано лише додаткову угоду, що його змінює. Тому, за відсутності договору факторингу не можливо встановити його істотні умови, як то термін дії договору факторингу, можливість відступлення права вимоги за зобов`язаннями які можуть виникнути в майбутньому.

Крім того позивач стверджує, що право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів починаючи ще 28.11.2018, а сам кредитний договір нібито був укладений 18.03.2021, тобто майже через три роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу права вимоги є похідним від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Наданий позивачем витяг з реєстру відступлення прав вимог від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» не містить підписів сторін, що укладали вказаний договір факторингу, а тому не може свідчити про відступлення права вимоги.

В постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо).

Отже, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до за нібито укладеним кредитним договором від 18.03.2021 №951761993 до ТОВ «Таліон Плюс».

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.10.2024 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 18.03.2021 між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір №951761993.

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.4 договору, сума наданого позичальнику кредиту складає 11750,00 грн., який надано строком на 30 днів з нарахуванням процентів за користування кредитом за дисконтною ставкою в розмірі 248,20 процентів річних, що становить 0,68 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду, нарахування процентів здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 грн. процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

Пунктом 1.7 договору передбачено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на умовах визначених цим договором.

За умовами пункту 4.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладення договору. Укравши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений та повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.

Цей договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаціно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами в візуальну форму (пункт 4.15 договору).

Із наданої позивачем до суду копії кредитного договору вбачається, що вона не містить ні власноручного підпису, ні електронного підпису позичальника ОСОБА_1 .

Графік розрахунків сторони узгодили в додатку № 1 до договору №951761993 від 18.03.2021. Згідно цього графіку: термін платежу - 17.04.2021; сума кредиту - 11750,00 грн.; нараховані проценти - 2397,00 грн.; до сплати разом 1417,00 грн.

Графік розрахунків підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «MNV89FS7» 18.03.2021 15:55:03.

До позову позивачем додано Паспорт споживчого кредитного продукту «СМАРТ» до Договору №951761993 від 18.03.2021, інформація якого актуальна до 23.03.2021, який не містить підпису позичальника ОСОБА_1 .

Доказів фактичного перерахування первісним кредитором кредитних коштів та їх отримання відповідачем, позивачем суду не надано.

Набуття прави вимоги за кредитним договором №951761993 від 18.03.2021 позивач підтвердив Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеної 31.12.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно умов додаткової угоди її сторони дійшли згоди викласти Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 в новій редакції.

Між тим, копії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та реєстру прав вимоги на підтвердження фактичної передачі права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за кредитним договором №951761993 від 18.03.2021 позивач суду не надав.

20.10.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 45385,25 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 11750,00 грн. та заборгованості за відсотками 33635,25 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № №951761993 від 18.03.2021, здійсненого позивачем за період з 06.03.2023 по 31.08.2024, залишок непогашеної заборгованості складає 45385,25 грн.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції на момент укладення кредитного договору, визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15.03.2023 справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи та зазначає позивач кредитний договір № 95176993 з відповідачем був укладений 18.03.2021.

20.10.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «Таліон Плюс» у кредитних договорах, право грошової вимоги за яким останній отримав на підставі Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що входять до реєстру прав вимоги та набуває прав грошових вимог ТОВ «Таліон Плюс»» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Однак, в матеріалах справи відсутній в первісній редакції договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (такий позивачем до позову додано не було).

Разом з тим, суд наголошує, що договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.

Також вбачається, що інформація про ОСОБА_1 , як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 ТОВ «Таліон Плюс», тобто більше ніж через чотири роки після укладення договору факторингу .

Отже, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору факторингу 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Суд звертає увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, як і реєстру боржників, до переліку яких мала б бути включена заборгованість № №951761993 від 18.03.2021, про наявність якого позивач вказав в позові (реєстр боржників № 139 від 22.06.2021), до позову не додано.

Крім того, наявна в матеріалах справи копія додаткової угоди №26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, не містить всіх сторінок договору (містить лише 1-5, 10 сторінки), що позбавляє суд дослідити зміст цієї угоди у повному обсязі та встановити зміст (предмет) договору, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами.

Також суд не приймає як належний та допустимий доказ витяг з Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023, згідно якого ТОВ «Таліон Плюс» передало право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно ОСОБА_1 на суму 45385,25 грн., оскільки наданий витяг з реєстру не містить підписів сторін та печаток, а тому є неналежним доказом, який підтверджує той факт, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 45385,25 грн.

Враховуючи наведне, суд вважає, що кредитним договором № 951761993, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 18.03.2021 не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ», а тому останнє не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

Зазначене свідчить про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення саме його прав внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором № 951761993 від 18.03.2021.

Матеріали справи також не містять доказів реєстрації відповідача ОСОБА_1 у інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, підписання нею електронним підписом чи у інший спосіб паспорту споживчого кредиту та кредитного договору, а також відсутні докази фактичного перерахування відповідачу первісним кредитором кредитних коштів і отримання їх саме відповідачем.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази та враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Так як в задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри,30.

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 09.12.2024.

Суддя І.В.Коваленко