Справа № 445/1809/21
провадження № 2/445/38/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

з участю представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м. Золочеві Львівської області справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна», ОСОБА_5 , за участю третьої особи, ПАТ СК «Уніка» про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я, стягнення франшизи, відшкодування моральної шкоди.-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна», ОСОБА_5 , за участю третьої особи, ПАТ СК «Уніка» про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я, стягнення франшизи, відшкодува.н.ня моральної шкоди. В обгрунтування позову вказали, що 25.07.2019року біля 22 год.30хв. між селами Шопки та Якторів Золочівського району Львівської області відбулася ДТП за участю транспортних засобів Рено-Логан, д/н. НОМЕР_1 та Фольцваген-Поло, д/н. НОМЕР_2 . Внаслідок даного ДТП, ОСОБА_3 , який був безпосередньо водієм т/з Фольцваген-Поло, д/н. НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , яка була пасажиром отримали тілесні ушкодження. Винуватим в даному ДТП, згідно вироку Золочівського районного суду Львівської області від 09.06.2021року визнано ОСОБА_5 , який на момент ДТП був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна», та перебував у відрядженні. Цивільна відповідальність водія т/з Рено-Логан, н/з НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Уніка». Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю здоров`ю 200 000грн., за шкоду заподіяну майну 100 000грн., франшиза згідно полісу 1000грн. Зазначили, що позивачці ОСОБА_4 виплачено 99 000грн. матеріальної шкоди, завданої знищенням транспортного засобу Фольцваген-Поло, д/н. НОМЕР_2 , оскільки такий зареєстрований за нею на праві власності. Також відшкодовано 200 000грн. шкоди завданої життю здоров`ю та 5% моральної шкоди згідно з ст. 26-1 Закону України «Про ОЦВПВ». Крім того в позові зазначає, що відповідач ОСОБА_5 надав кошти на лікування в сумі 125 000 грн. Позивачі вказують, що внаслідок даного ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою передньої черевної стінки з масивним підшкірним крововиливом зліва, перелом основної фаланги ІІ пальця правої кисті. Множинні садна тіла, злам основи ІІІ та ІV проксимальної фаланг з поширенням на суглобову поверхню без зміщення, які відносяться до середньої тяжкості. Пасажир автомобіля Фольцваген-Поло, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді трьох рубців сліди загоєних ран в чоловій ділянці посередині, синці на передній поверхні лівого передпліччя, синець на лівому стегні, на передній поверхні грудної клітки, струс головного мозку, післятравматичний пневмомедіастинум, лівобічний пневмогідроторакс, підшкірна емфізема легень, перелом 1-2-го, 5-9-го ребер зліва зі зміщенням, 4-6-го ребра справа, фрагментарний перелом правої плечової кістки із зміщенням головки, переломи лівої сідничної кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які по ознаці довготривалого розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Позивач ОСОБА_4 перенесла декілька операцій, перебувала на стаціонарному лікуванні 235 днів. Внаслідок вищезазначених травм їй встановлено 2-гу групу інвалідності. Таким чином позивачі просять стягнути моральну шкоду, яку оцінили в розмірі 300 000грн та 75 000 грн. відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Моральну шкоду обгрунтовують загальним психотравмуючим фактором ДТП, перенесенням стресу, постійного болю, переживань, страждання через відчуття безповоротності невиправданого горя, неможливість зосередитись на звичайних життєвих заняттях, переживаннями за життя, здоров`я близької людини. Крім того, покликаються на психологічне розчарування через непоправність змін в житті, тобто у втратах немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ними своїх звичок і бажань, постійний дискомфорт, пригнічений настрій, погіршення трудової функції.

Вимоги моральної шкоди позивачі оцінюють в гривнях в сумі: позивач ОСОБА_3 -75 000грн, позивач ОСОБА_4 300 000грн., що виходячи з мотивів позову оцінено з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат, їх тривалості, не можливості повноцінного відновлення, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, витрачений тривалий час та надзвичайні зусилля, необхідні для відновлення.

ОСОБА_4 також просить стягнути середньомісячний заробіток внаслідок втрати працездатності, за період з 25 липня 2019р. по 17 березня 2020року в сумі 167 553,1грн., згідно статті 1 197 ЦК України.

Також позивач ОСОБА_4 просить стягнути різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою з утилізаційною вартістю т/з Фольцваген-Поло, д/н. НОМЕР_2 , зазначаючи, що вартість автомобіля Фольцваген-Поло, д/н. НОМЕР_2 , на момент ДТП становила 267 037,84 грн. Згідно полісу страхова компанія «Уніка» відшкодувала їй 99 000грн та вартість залишків 36 900грн. Відповідно різниця становить 131 137,84грн., яку просить стягнути з відповідачів. Також просить стягнути 1 000грн. франшизи з відповідача ОСОБА_5 .

В судове засідання позивачі та їх представник з`явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищезазначених підстав.

Відповідач ТОВ «Далгакиран компресор Україна» в судове засідання явки представника не забезпечив, хоча про час і місце був повідомлений належним чином. Подав відзив в якому зазначив, що він є неналежним відповідачем про справі, адже ДТП сталася о 22год.30хв., а згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку №027, затвердженим наказом по підприємству №43 від 16.05.2011року на підприємстві встановлений п`ятиденний робочий день з вихідними днями субота та неділя та розпорядком роботи, зокрема з 9 00 год. до 1800 год., звертає увагу суду, що ДТП відбулось після закінчення робочого дня, тобто в позаробочий час, коли працівник підприємства ОСОБА_5 вже не виконував своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Крім того, ТзОВ «Далгакиран компресор Україна» зазначає, що автомобіль Рено-Логан, д/н. НОМЕР_1 , який належить товариству, при прийнятті на роботу ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , був йому переданий у позичку, згідно укладеного договору позички, а відтак ОСОБА_5 хоч і перебував в трудових відносинах з товариством, проте в момент ДТП лише тимчасово та безоплатно користувався вказаним автомобілем. Тому ТзОВ «Далгакиран компресор Україна» не відповідає за шкоду завдану ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_5 теж подав відзив проти позову, в якому зазначив, що він працює в ТзОВ «Далгакиран компресор Україна» на посаді інженера з обслуговування та експлуатації ремонту обладнання.

Зазначає, що він користувався автомобілем Рено-Логан, д/н. НОМЕР_1 в позаробочий час для власних потреб згідно договору позички, який був з ним укладений 05.11.2018року в день прийняття на роботу. Зазначає, що відповідальність була застрахована в СК «Уніка», ЄДРПОУ-20033533, яка і виник обов`язок відшкодовувати шкоду.

Вказує, що він дійсно передав ОСОБА_4 125 00грн., проте не на лікування, а на інші понесені нею витрати, вважає, що такі кошти мають бути ним зараховані і позовні вимоги зменшені на вказану суму.

Крім того, зазначає, що при розрахунку позивачкою ОСОБА_6 розміру відшкодування шкоди, завданої втратою заробітку нею не враховано ступеня втрати професійної працездатності в відсотках.

Щодо моральної шкоди, то вважає, що розмір моральної шкоди є значно завищеним, оскільки не враховую вимоги відносно розумності та справедливості.

В судовому засіданні представник позивачів, адвокат Барабаш Володимир Гнатович послався також на Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Затв. Постановою КМУ №1317 від 03.12.2009року та Порядок встановлення МСЕК ступеня стійкої втрати працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків. Затв. Наказом МОЗ №420 від 05.06.2012р., зазначивши, що при встановленні 2-ої групи інвалідності, вже передбачено законодавством ступінь втрати професійної працездатності в межах 65-80 відсотків. (п. 2.13.3).

В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Луцюк Максим Павлович позов визнав частково, в частині франшизи. В решті позов не визнав, заявив, що висновок експерта №252 від 19.12.2020року є неналежним доказом, оскільки складений в грудні 2020року, тобто до моменту подання позову до суду в серпні 2021року, а не безпосередньо після відкриття провадження у справі, тобто не особою, яка бере участь у справі.

Також заявив, що встановити зараз ступінь втрати працездатності в відсотках, який не був встановлений МСЕК - неможливо, суд позбавлений такої можливості, тому в задоволенні вимог в тій частині слід відмовити. Крім того, заперечив проти розміру моральної шкоди зазначивши, що така сума виходить за межі понять розумності та справедливості.

Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на таке:

Судом встановлено та не заперечуються сторонами такі факти: 25.07.2019року біля 22 год.30хв. між селами Шопки та Якторів Золочівського району Львівської області відбулася ДТП за участю транспортних засобів: Фольцваген-Поло, д/н. НОМЕР_2 , що належав позивачці ОСОБА_4 та Рено-Логан, д/н. НОМЕР_1 , що належав ТзОВ «Далгакиран компресор Україна».

Позивач ОСОБА_3 був водієм т/з Фольцваген-Поло, д/н. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , яка була пасажиром даного автомобіля. ОСОБА_5 був водієм автомобіля Рено-Логан, д/н. НОМЕР_1 .

Винуватим в даному ДТП, згідно вироку Золочівського районного суду Львівської області від 09.06.2021року визнано ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 на момент ДТП був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» на посаді інженера з організації експлуатації та ремонту.

Цивільна відповідальність водія т/з Рено-Логан, н/з НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Уніка», поліс АМ/8835980. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю здоров`ю 200 000грн., за шкоду заподіяну майну 100 000грн., франшиза згідно полісу 1000грн.

Вартість матеріального збитку завданого ДТП автомобілю Фольцваген-Поло, д/н. НОМЕР_2 становить 267 037,84грн.

ПрАТ «Уніка» здійснило відшкодування в розмірі 99 000грн. з-за шкоду заподіяну майну та 200 000грн. за шкоду заподіяну життю і здоров`ю.

При прийнятті рішення відносно стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, суд критично оцінює твердження відповідача ТзОВ «Далгакиран компресор Україна» з приводу твердження про те, що факт перебування відповідача ОСОБА_5 в трудових відносинах з роботодавцем на момент скоєння ДТП, на автомобілі належному роботодавцеві, не доводить факт виконання ним трудових обов`язків під час ДТП, виходячи з такого:

Згідно ч.1,2 статті 827 ЦК України. За договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Оглянувши зміст договору позички від 05.11.2018року №0511П/18 суд звертає увагу на той момент, що такий укладений одночасно (в один день) з оформленням з працівником трудових відносин, тобто в день прийняття на роботу. Згідно пунктів 2.3. та 2.4. цього Договору Строк на який Майно надається у позичку, зазначається в акті прийому-передачі та не може перевищувати 1(один) календарний місяць з моменту передачі Майна. У випадку, якщо жодна із Сторін не заявила про свій намір припинити дію цього Договору не пізніше ніж за 1 (один) місяць до дати закінчення строку дії Договору, цей Договір вважається продовженим ще на 1 (один) рік.

ч.1,2 Статті 12 Закону України «Про дорожній рух», визначено. Підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання розробляють і здійснюють заходи для забезпечення безпеки дорожнього руху, проводять у трудових колективах профілактичну роботу по дотриманню вимог законодавства про дорожній рух, за згодою з первинними профспілковими організаціями включають до колективних договорів вимоги щодо форм впливу на членів трудового колективу у разі порушення ними обов`язків учасників дорожнього руху, встановлених чинним законодавством про дорожній рух.

Посадові особи, які відповідають за експлуатацію і технічний стан транспортних засобів, зобов`язані:

забезпечувати добір, підвищення кваліфікації та професійного рівня водіїв, здійснювати контроль за станом їх здоров`я і дотриманням режиму праці та відпочинку;

забезпечувати належний технічний стан транспортних засобів та дотримання екологічних вимог їх експлуатації;

не допускати до керування транспортними засобами осіб, які не мають права на керування транспортним засобом відповідної категорії, не пройшли у встановлений строк медичного огляду, перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає нормативам з безпеки дорожнього руху та вимогам правил дорожнього руху, а також якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли обов`язкового технічного контролю.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що даний договір позички носить безстроковий характер, укладався безпосередньо в день прийняття на роботу працівника, з метою закріплення користування за працівником певного транспортного засобу, замість наказу по підприємству, з метою уникнення виконання підприємством ч.2 ст.12 ЗУ «Про дорожній рух», в тому числі, як одних із наслідків, зняття з підприємства жодної відповідальності у випадку вчинення ДТП.

Вірність такого висновку також підтверджується змістом полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/8835980 від 08.01.2019року де страхувальником і відповідно платником страхового платежу, виступає ТзОВ «Далгакиран компресор Україна», а не ОСОБА_5 .

За змістом частини 1 та 2 ст.1166 ЦК України. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (частини 1, 2 статі 1187 ЦК України).

Відносини вчинення ДТП поза межами робочого дня, були предметом дослідження в Постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, справа № 910/20622/17, де зокрема суд прийшов до висновків, що приписами частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а на підставі статті 1172 Цивільного кодексу України саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.

Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187ЦК України.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що Підприємством не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про проведення службового розслідування за фактом заволодіння службовим автомобілем, притягнення до дисциплінарної чи іншої відповідальності за самовільне, за доводами відповідача, використання транспортного засобу, порушення питання про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП тощо.

Проводячи аналогію, на думку суду укладення договорів позики, позички чи підряду на правовідносини сторін не впливає.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 року визнала, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає змогу стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Щодо виплати середньомісячного заробітку втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу).

Судом встановлено, та не оспорюються сторонами такі факти:

ОСОБА_4 25.07.2019року була доставлена бригадою ШМД з після ДТП з дороги біля с. Шопки в Золочівську ЦРЛ, а згодом така проходила лікування в різних лікувальних закладах, що підтверджується рядом письмових доказів-листків непрацездатності доданих до позовної заяви, та їй 17.03.2020року, було встановлено другу групу інвалідності 17.03.2020року, що вбачається з довідки МСЕК серія 12ААБ №347111.

Згідно довідки про доходи №7 від 29.01.2020року КНП «Золочівська центральна районна лікарня», ОСОБА_4 працює дитячим лікарем стоматологом і її дохід за період лютий-липень 2019року становить 37 887,03грн. (лютий - 5 868,93грн., березень 5 661,22грн., квітень 5,584,00грн., травень 10 030,03грн., червень 4780,97 грн, липень 5961,61грн.) 2019року.

Згідно ч.1 ст. 1197 ЦК України. Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Пред`являючи позов, ОСОБА_6 провела розрахунок, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати в 2019році 4173грн та в 2020році 4723,00грн. 20 865грн. та 23 615грн. відповідно. Сума таких втрат пред`явлена позивачем становить 167 553,1грн.

В матеріалах справи наявний лист Львівського обласного МСЕК №469 від 01.12.2021року, зі змісту якого вбачається, що при встановлення ОСОБА_4 інвалідності 2-ої групи, відсотки втрати працездатності не встановлювались.

Слід зазначити, що законодавство України не передбачає встановлення ступеня втрати професійної працездатності в відсотках при встановленні групи інвалідності внаслідок ДТП.

Положення про Медико-соціальну експертизу (далі Положення-1), Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Положення -2):Затв. Постановою КМУ №1317 від 03.12.2009року, передбачає (абз.1 п.п.1 п.11 Положення 1 ) Міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

Згідно пунктів 26, 27 Положення - 2 Особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Щодо ступеня втрати професійної працездатності в відсотках, то законодавство передбачає визначення такого ступеня виключно в разі втрати працездатності пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, як передбачає Порядок встановлення МСЕК ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків Затв. В МЮУ 16.08.2012р. №1387/21699, де пунктом 2.13.3. встановлюється ступінь втрати працездатності для 2-ої групи в межах 65-80 відсотків.

Як зазначено в пунктах 71-74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022року № 906/1318/19 (295/16026/18). Частиною першою статті 1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Таким чином, для обрахунку суми відшкодування необхідно встановити ступінь втрати потерпілим професійної працездатності. Разом із цим, у статті 1197 ЦК України зазначено, що розмір втраченого заробітку (доходу) визначається саме з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності. Тобто закон не пов`язує виникнення відповідного права на відшкодування з моментом встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Вказане свідчить, що встановлення ступеня втрати професійної працездатності особи має значення для визначення розміру втраченого нею заробітку і не може бути визначальним фактом, від якого залежить відновлення порушеного права позивача. Визначальним є заподіяння шкоди в результаті ДТП

Таким чином законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних для всіх умовах праці.

Згідно положень частин першої та другої ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Таким чином, враховуючи те, що позивачці ОСОБА_4 встановлено 2-гу групу інвалідності, ступінь втрати працездатності для такої групи становить від 65 відсотків. А тому суму середньомісячного заробітку втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), яка підлягає стягненню теж слід встановити в розмірі 65% від нарахованого, а саме в розмірі 108 909,51 грн. Вказана сума теж підлягає стягненню з відповідача роботодавця.

Щодо моральної шкоди, то дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого:

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З`ясуванню підлягають такі обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз вищевказаних норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Про зменшення моральної шкоди в судовому засіданні сторони не заявляли.

А відтак, суд враховує страждання та переживання позивачів, зокрема фізичний біль, в тому числі пов`язаний з каліцтвом у випадку з позивачкою ОСОБА_4 , такий факт сприймається судом як неоспорюваний і не спростований стороною відповідача.

Одночасно суд враховує характер правопорушення, а саме те, що дорожньо-транспортна пригода вчинена з необережності з боку відповідача ОСОБА_5 .

Також суд враховує, що ДТП з тілесними ушкодженнями є швидкою і мегапсихотравматичною подією, яка викликає в людини надзвичайний стрес за своє життя здоров`я та за життя, здоров`я близької людини.

Звичайно суд бере до уваги, що реабілітація не є одномоментним явищем, а триваючим, необхідним для докладення додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя. Тривалий процес лікування руйнує нормальні життєві зв`язки у всіх сферах, а позивачка ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні аж 235днів.

Суд звертає увагу, що моральна шкода є складною морально-етичною категорією і повністю порахувати моральну шкоду неможливо, адже у більшості випадків її завдання, така шкода є непоправною, через фактичну нескінченність, через пригнічення та вимушені зміни в житті.

Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, суд виходить з засад розумності та справедливості відносин звичайності для такого виду відшкодувань та приходить до висновку про необхідність стягнення моральної шкоди в сумі 20 000грн. в користь позивача ОСОБА_3 та 100 000 грн в користь ОСОБА_4 .

Вказані кошти слід стягнути з ТзОВ «Далгакиран компресор Україна», як роботодавця

Крім того з ОСОБА_5 підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 1000грн., адже позов в тій частині було визнано представником відповідача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК україни, з відповідача ТзОВ «Далгакиран компресор Україна» в користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 141, ч. 2 ст. 247, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна», ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» (33399780) в користь ОСОБА_4 ) 131 137,84грн.(сто тридцять одну тисячу сто тридцять сім гривень 84коп.) різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, 108 909,51грн. (сто вісім тисяч дев`ятсот дев`ять гривень 51коп.) середньомісячного заробітку втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу)та 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) моральної шкоди. Разом 340 047,35грн. (триста сорок тисяч сорок сім гривень 35коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» (33399780) в користь ОСОБА_3 ) 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 ) 1000 (одну тисячу гривень) франшизи.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» (33399780) 3 400,47грн. судового збору в користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. М. Сивак