КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №642/2252/21
Провадження № 2/552/154/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Біжко Т.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 19.04.2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

У позовній заяві посилалась на те, що 10.07.1999 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб. З березня 2000 року вона разом з чоловіком, почали проживати в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала її чоловіку на праві власності.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , який на день смерті був постійно зареєстрований в АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому на день смерті майно. Обсяг майна померлого складається з: житлового будинку загальною площею 68,2 кв.м.,житлова 34,6 кв.м. та розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; житлового будинку, загальною площею 34,40 кв.м., житлова 16,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_5 ; нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_5 ; нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_5 .

Посилалась на те, що у встановлений законом 6-місячний строк, вона звернулась в Другу харківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після свого чоловіка ОСОБА_5 .. Окрім неї, з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулися ще спадкоємці першого ступеня споріднення, його діти- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини та його мати ОСОБА_6 .. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14.12.2011 року у справі №2-1959/11- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано додатковий строку терміном три місяці для звернення в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. 26.12.2011 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак по теперішній час спадщину не оформили і свідоцтво про право на спадщину за законом ніхто не отримав. Мати ОСОБА_5 померла і теж не оформила своїх спадкових прав після смерті свого сина.

Вказувала, що діти її померлого чоловіка не цікавилися і не цікавляться майном спадкодавця. З часу смерті спадкодавця інші спадкоємці не бажають брати участь у утриманні майна померлого, вона одноосібно підтримує майно в належному стані. На сьогоднішній день вона продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_1 , підтримує у належному стані всі інші об`єкти нерухомості, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою та за іншими адресами з часу смерті її чоловіка по теперішній час.

Посилалась на те, що з серпня 2010 року, після смерті чоловіка, вже більше десяти років вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє всіма об`єктами нерухомості, вказаними вище. Провели поточний ремонт всередині будинку, поміняли повністю вікна з віконними рамами,огорожу, опалення, дах, провели воду та обладнали санвузол, оплачували комунальні платежі за газ, електроенергію, водопостачання. Вона безперервно, відкрито володіє всіма об`єктами нерухомості більше 10 років,а не лише їхніми частками.

Просила суд визнати за ОСОБА_2 , право власності за набувальною давністю на наступні об`єкти:

-квартира АДРЕСА_1 ;

-житловий будинок загальною площею 68,2 кв.м., житлова 34,6 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- житлового будинку, загальною площею 34,40 кв.м., житлова 16,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ;

-нежитлової будівля, літ.Б-1, загальною площею 83,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_5 ;

-нежитлової будівлі, літ.В-1, площею 40.9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_5 ;

-нежитлової будівля, літ.Г-1 площею 117,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.05.2021 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.11.2021 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.04.2023 року справу прийнято до провадження зі стадії розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок загальною площею 68,2 кв.м., житлова 34,6 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу №3879 від 23.07.2007 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна частина житлового будинку, загальною площею 34,40 кв.м., житлова 16,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлові будівлі, літ.Б-1, загальною площею 83,4 кв.м., літ.В-1, площею 40.9 кв.м, літ.Г-1 площею 117,6 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

10 липня 1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06 липня 2011 року.

Із акту КП «Жилкомсервіс» від 03 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 22 серпня 2000 року по теперішній час, відкрито володіє всією квартирою, добросовісно здійснює всі обов`язки по утриманню квартири, здійснює поточний та капітальний ремонт одноосібно.

Таким чином судом встановлено, що позивач користується квартирою АДРЕСА_1 з 2000 року як дружина власника даної квартири ОСОБА_5 та продовжує в ній проживати після його смерті.

Відповідно до повідомлення Другої Харківської міської державної нотаріальної контори №3379/01-16 від 12.11.2019 року встановлено, що після смерті ОСОБА_5 22 січня 2011 року надійшла заява дружини померлого ОСОБА_2 про прийняття спадщини, 04 лютого 2011 року надійшла заява матері померлого ОСОБА_6 про прийняття спадщини, 27 грудня 2011 року надійшла заява від сина померлого ОСОБА_4 про прийняття спадщини, 27 грудня 2011 року надійшла заява від імені дочки померлого ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину ще не видавалися.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст..344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Як вбачається з позовної заяви позивач достовірно знає, про те, що користується нерухомим майном, яке належало ОСОБА_5 ..

В той же час добросовісність володіння, яка є передумовою для визнання права власності на майно за набувальною давністю, передбачає, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Таким чином позивач не довела наявності підстав для набуття права власності на вказане нерухоме майна за давністю володіння. Тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, спадкоємці ОСОБА_5 звертались до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після його смерті, однак на даний час не отримали свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином судом встановлено відсутність підстав, передбачених ст.344 ЦПК України, для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 .

Головуючий Т.В.Шаповал