Провадження №: 2/336/140/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 травня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Звєздової Н.С., при секретарі судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Служба у справах дітей та сім`єю Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувають матеріали цивільної справи Оріхівського районного суду Запорізької області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Служба у справах дітей та сім`єю Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

У позові ОСОБА_1 просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що з 15 травня 2005 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, видане Дніпровським районним у міста Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві 12 жовтня 2017 року серія НОМЕР_1 (актовий запис №10), у свідоцтві про народження дитини батьками записані: батько - « ОСОБА_2 », мати - « ОСОБА_1 ».

05 грудня 2008 року шлюб між сторонами розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №440 від 05.12.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 05.12.2008 року.

Заочним рішення Київського районного суду міста Донецька від 26.10.2009 року №2-4829/09 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів, починаючи з 25 вересня 2009 року до повноліття дитини, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Після припинення шлюбу між сторонами, син ОСОБА_3 залишився проживати разом з позивачкою, яка самостійно займається його вихованням, забезпечує дитині належні умови для її повноцінного розвитку, дитина перебуває на повному її утриманні, в свою чергу відповідач, як батько дитини, самоусунувся від виховання дитини, не піклується про стан здоров`я дитини, його фізичний та духовний розвиток, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

На підставі наведеного, виходячи з інтересів дітей, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дитини, не виходить на зв`язок, з підстав, передбачених ст.19, 150, 155, 164-166 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позивачка просить задовольнити вище вказаний позов.

Ухвалою суду від 08.05.2023 справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено 27 червня 2023 року.

27.06.2023 ухвалою суду Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації - вилучено зі складу учасників справи та залучено до справи у якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмет позову - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації.

Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації надіслала на адресу суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 160-161)

Відповідачем відзив на позов не подано.

Ухвалою суду від 09.11.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивачки надійшла заява про проведення судового засідання без їх участі.

Відповідач, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі та заперечення не надав. Крім того, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України про виклик відповідача до суду, що підтверджено матеріалами справи.

Представник Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації надіслала на адресу суду заяву про проведення судового засідання без їх участі.

Враховуючи викладене, той факт що позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У попередньому судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 , який є сином сторін по справі, пояснив суду, що його батько - ОСОБА_2 жодним чином не приймає участі в його житті: не телефонує йому, фінансово не допомагає, не цікавиться його життям. Позивачка самостійно виховує його та забезпечує всім необхідним. Останній раз бачив батька у 2019 році. Лише один раз надіслав гроші у сумі 2000 грн. З усіх подарунків, які подарував батько були телефон і морозиво. Відповідач знає, що в суді перебуває справа щодо позбавлення його батьківських прав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивачки, пояснила суду, що відповідач по справі - є її зятем який не приймає участі у вихованні дитини. Свідок постійно проживає разом із позивачкою та неповнолітнім онуком. Свідок останній раз бачила відповідача 15 років назад. Із Донецька до Києва відповідач не переїхав, де він наразі перебуває свідок не знає. Онука повністю утримує її дочка - позивачка по справі ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є подругою позивачки, пояснила суду, що товаришують з 2017 року та часто спілкується з позивачкою. Знає, що позивачка самостійно виховує сина, самостійно забезпечує його всім необхідним. Відповідача по справі не бачила жодного разу, він участі у виховання дитини не приймає. Була в гостях у позивачки, ані речей відповідача, ані самого відповідача не бачила. Знає, що позивачка не спілкується з відповідачем.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що 05 грудня 2008 року шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №440 від 05.12.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 05.12.2008 року. (а.с.19)

Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, видане Дніпровським районним у міста Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві 12 жовтня 2017 року серія НОМЕР_1 (актовий запис №10). У свідоцтві про народження дитини батьками записані: батько - « ОСОБА_2 », мати - « ОСОБА_1 » (а.с. 18)

Заочним рішенням Київського районного суду міста Донецька від 26.10.2009 року №2-4829/09 вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів, починаючи з 25 вересня 2009 року до повноліття дитини, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. (а.с. 25-26)

Позивачка з сином є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується Довідками про взяття на облік ВПО. (а.с.23-24)

Позивачка разом з дитиною проживають за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди №1-78 від 06.06.2018 року. (а.с. 35-37).

Згідно характеристики, виданої середньою загальноосвітньою школою I-III ступенів №146 м.Києва, навчально-освітнім процесом ОСОБА_3 займалася його мати. (а.с.39)

Відповідно до листа, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дарницького району м.Києва медичним обстеженням та лікуванням дитини займається мати дитини.

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , що підтверджується Висновком від 18.08.2023 №101-7034/02 (а.с.160-161)

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяю засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивачки про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, враховуючи інтереси дитини, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, показання свідків та інші докази, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Окрім того, згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивачки заявлено клопотання про подачу звіту про виконану роботу та підтвердження оплати послуг до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165, 180-181 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Служба у справах дітей та сім`єю Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Реквізити сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 ; місце проживання (фактичне, згідно позову): АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_4 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову:

Служба у справах дітей та сім`єю Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації: , місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. О.Кошиця,11.

Суддя Н.С. Звєздова