Справа № 348/1469/24
Провадження № 22-ц/4808/1444/24
Головуючий у 1 інстанції Бурдун Т. А.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретар Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

21 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Куций О.С., звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є клієнтом АТ КБ "ПриватБанк" та та має у своєму розпорядженні декілька карткових рахунків у гривні. 29.04.2024р. позивач за допомогою криптобіржі Бінанс (www.binance.com) зі свого електронного кабінету, розмістив ордер №, за яким ним було виставлено на продаж 291,26 USDT по ціні 41,24 грн. на загальну суму 12 000,00 грн. На цей ордер відгукнувся ОСОБА_2 , який, як слідує з їх електронного листування, підтвердив зі свого електронного кабінету намір придбати криптоактиви за запропонованою позивачем ціну. Після того позивач надав дані своєї картки, а саме рахунок НОМЕР_1 , на яку третя особа мала перерахувати з карткового рахунку в АТ КБ "Приватбанк" раніше обумовлену суму. Після того, як обумовлена раніше сума надійшла на його картковий рахунок НОМЕР_1 відповідач АТ КБ "Приватбанк" заблокував (припинив обслуговування) даний картковий рахунок, а згодом і інші карткові рахунки позивача, а саме: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , тому наразі він не має можливості використовувати свої кошти в розмірі 12 000,00 грн. та кошти на інших рахунках. 29.04.2024 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до оператора АТ КБ "Приватбанк" за номером телефону 3700 з вимогою надати пояснення чому заблоковано його вищевказані карткові рахунки та коли буде їх розблоковано. Оператор АТ КБ "Приватбанк" повідомив, що по платежу, який було зараховано 29/04/2024р. о 16:50 на його рахунок НОМЕР_1 в сумі 12 000 грн. до Банку надійшла скарга про шахрайство, що і призвело до блокування його картки, та як наслідок, встановлено обмеження в обслуговуванні.

08.05.2024 р. позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про вжиття передбачених чинним законодавством заходів відносно невідомої особи, яка називає себе ОСОБА_3 і нібито шляхом шахрайства отримує кошти. На дану заяву 10.05.2024р. він отримав листа Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області №3425/108/50/01/2024 від 10.05.2024р. про те, що за результатами перевірки заяви матеріали списано в справу згідно ЗУ «Про звернення громадян» у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

21.05.2024 р. позивач ОСОБА_1 звернувся на електронну адресу відповідача із письмовою вимогою розблокувати (зняти арешти) його банківські рахунки та долучив листа Надвіриянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. На яку до його електронного кабінету в Приват24 надійшла відповідь АТ КБ Приватбанк за №20.1.0.0.0/7- 240521/73663 від 06.06.2024р. в якій зазначено, що відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про платіжні послуги", електронний платіжний засіб -платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом. Так, Банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки № НОМЕР_4 , на підставі звернення фізичної особи, яка повідомила, що 29/04/2024 р. внаслідок введення в оману перерахувала кошти зі своєї платіжної карти на його користь. Пункт 150 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022 року, передбачає право емітента прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного платіжного інструменту, а також про вилучення платіжного інструменту за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне його використання та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності користувача виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ніш, в інших випадках, установлених договором. Згідно п.2.1.5.7.2 Умов Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин з Клієнтом (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції зокрема у разі встановлення Клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику відповідно до законодавства у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Тому банк вважає, що діяв виключно в межах чинного законодавства України та на підставі умов укладеного Договору.

На прохання позивача надати текст заяви або звернення потерпілої, йому було відмовлено, на телефонній лінії банку 3700 пояснили, що такої заяви немає. Після цього позивач звернувся до поліції, щоб з`ясувати, чи надходили стосовно нього будь- які заяви щодо шахрайських або будь-яких інших дій з його боку, починаючи з 29.04.2024 року, його повідомили, що в реєстрі досудових розслідувань відсутні відомості щодо порушення кримінальних справ проти нього.

Тож, враховуючи, що твердження банку про те, що позивачем вчинялися якісь протиправні дії з належним йому рахунком № НОМЕР_1 , не знайшли свого підтвердження, то банк неправомірно обмежив права ОСОБА_1 щодо користування своїми коштами на карткових рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відкритих у АТ КБ Приватбанк.

Оскільки відповідач неправомірно утримує у себе особисті кошти позивача та позбавив його права вільно розпоряджатися своїм майно у вигляді коштів на вищевказаних карткових рахунках, позивач змушений звернутися з даним позовом до суду.

Просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити обслуговування та здійснення операцій по карткових рахунках НОМЕР_5 , НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , відкритих у АТ КБ «Приват Банк» на ім`я позивача, та стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» відновити обслуговування та здійснення операцій по карткових рахунках НОМЕР_5 , НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , відкритих у АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок та на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.

Не погодившись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Скаржник заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає їх безпідставними, а обставини, на які посилається позивач, такими, що не підтверджені належними та достатніми доказами.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено Договір про надання банківських послуг. Позивач не заперечує та визнає факт користування платіжною карткою отриманою відповідно до укладеного договору. Активація та користування картковим рахунком позивачем свідчать про укладення сторонами договору на визначених ними умовах про надання та обслуговування.

В квітні 2024 р. АТ КБ «ПриватБанк» обмежив позивача в користуванні платіжними картками адже згідно процедури банку дані фактичного відправника коштів (зазначені в платіжній інструкції по платежу) обов`язково повинні збігатися з реальними даними покупця на криптобіржі. Згідно з наданими клієнтом документами: продавець ОСОБА_4 , покупець ОСОБА_5 , відправник коштів (згідно платіжної інструкції по платежу) - ОСОБА_3 . Для врегулювання фінансового питання клієнту ОСОБА_1 було запропоновано повернути кошти по даному платежу потерпілій особі, на що клієнт відмовився. Також співробітник банку повідомив позивача про необхідність надання документів, які підтверджують походження коштів, без яких обмеження не буде знято і легітимність платежів по криптовалюті не буде підтверджена.

А отже, враховуючи наведене та наявність договірних відносин між сторонами, Банком було призупинено здійснення банківського обслуговування на підставі саме порушення позивачем вимог законодавства та Умов та правил надання банківських послуг.

Правові відносини між Банком та клієнтом регулюються в тому числі Умовами та правила надання банківських послуг (надалі Умови), що розміщуються в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування. Відповідно до п.1.1.3.2.7. Умов Банк має право призупинити обслуговування Клієнта та обмежити доступ до програмних комплексів Банку в разі виникнення у Банку підозр щодо можливих незаконних операцій із платіжним інструментом зі сторони Клієнта. Згідно п.2.1.4.2.2. Банк має право призупинити дію Платіжної картки, а також відмовити в продовженні строку її дії при здійсненні операцій, що суперечать умовам цього Договору, інтересам Клієнта або Банку, з використанням Платіжної картки або нанесеної на них інформації.

Скаржник зауважує, що рахунок позивача не закрито, не заблоковано, а згідно умов договору тільки обмежено обслуговування платіжної карти,яка є власністю банку.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу блокування картрахунків позивача з вказаними в позові номерами, як не надано доказів і обмеження в користуванні додатком Приват24. Вказані обставини не визнаються АТ КБ ПриватБанк, а отже підлягають доказуванню позивачем. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги в зв`язку з відсутністю порушеного права з боку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Як підсумок, вказує, що заявлені позивачем вимоги до АТ КБ ПриватБанк не підлягають задоволенню, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2024 року підлягає скасуванню.

Разом з тим представник відповідача в апеляційній скарзі просить зменшити витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову, адже справа є незначної складності і відшкодуванню підлягають витрати, які мають розумний розмір.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 до апеляційного суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_6 до суду не явилася, надала клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року справа призначена до судового розгляду в Івано-Франківському апеляційному суді на 19 листопада 2024 року о 10:30 год.

Сторони про дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

12 листопада 2024 року представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Іванченко В.С. надала заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях.

Судове засідання відкладено на 03 грудня 2024 року о 10:30 год. Сторони повідомлені належним чином.

28 листопада 2024 року представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Іванченко В.С. надала заяву про забезпечення участі в судовому засіданні 03.12.2024 року в режимі відеоконференції.

29 листопада 2024 року ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду клопотання задовлено, ухвалено розгляд справи за участю представника відповідача проводити в режимі відеоконференції.

02 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Іванченко В.С. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях, вказала, що інші працівники банку також зайняті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Разом з тим частина друга вказаної статті передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як визначено статтею 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

В постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №910/12842/17 зазначено, що твердження сторони про неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Наведені стороною обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В даній справі суд врахував, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи наявний відзив позивача на апеляційну скаргу, і участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, тому дійшов правильного висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів враховує, що до заяв про відкладення розгляду справи від 12.11.2024 року, 02.12.2024 року представник банку не долучила жодних доказів участі в інших судових засіданнях, не обгрунтувала неможливість розгляду справи без участі представника відповідача. Більш того, 28.11.2024 року, за два робочих дні до призначеного судового засідання, представник відповідача клопотала про забезпечення участі в судовому засіданні 03.12.2024 року в режимі відеоконференції, будучи обізнаною про участь в інших судових засіданнях.

З наведеного можно дійти до висновку, що процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи. Представник відповідача у заявах про відкладення розгляду справи не навела причин для відкладення справи, поважність яких мав би оцінити суд апеляційної інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно дост. 264 ЦПК Українисудове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що позивач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» з 01.09.2021 року та на ім`я позивача ОСОБА_1 відкриті карткові рахунки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

29.04.2024р. позивач за допомогою криптобіржі Бінанс (www.binance.com) зі свого електронного кабінету, розмістив ордер №, за яким ним було виставлено на продаж 291,26 USDT по ціні 41,24 грн. на загальну суму 12000,00 грн. На цей ордер відгукнувся ОСОБА_2 , який, як слідує з їх електронного листування, підтвердив зі свого електронного кабінету намір придбати криптоактиви за запропонованою позивачем ціну. Після того позивач надав дані своєї картки, а саме рахунок НОМЕР_1 , на яку третя особа мала перерахувати з карткового рахунку в АТ КБ Приватбанк раніше обумовлену суму (а.с.7-8).

Після виконання сторонами своїх зобов`язань статус ордеру № автоматично змінено на «Ордер виконано».

Таким чином, в результаті операцій продажу криптовалюти з рахунку продавця (позивача) на платформі «Binance» списано 291,26 USDT, а на його рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» IBAN НОМЕР_1 надійшло 12000,00 грн. (а.с.9, 51).

Після того, як обумовлена раніше сума надійшла на картковий рахунок позивача НОМЕР_1 , відповідач АТ КБ Приватбанк заблокував (припинив обслуговування) даний картковий рахунок, а згодом і інші карткові рахунки позивача, а саме: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с.14-16).

На звернення позивача до оператора АТ КБ Приватбанк за номером телефону НОМЕР_9 з вимогою надати пояснення причин блокування карткових рахунків позивача, йому було повідомлено, що по платежу, який було зараховано 29/04/2024р. о 16:50 на його рахунок в сумі 12000 грн. до Банку надійшла скарга по шахрайству, що і призвело до блокування його картки, та як наслідок, встановлено обмеження в обслуговуванні. Банк також повідомив, що для вирішення питання з Банком даний платіж необхідно повернути або звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину.

08.05.2024 р. позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про вжиття передбачених чинним законодавством заходів відносно невідомої особи, яка називає себе ОСОБА_3 і нібито шляхом шахрайства отримує кошти (а.с.10).

На дану заяву 10.05.2024р. позивач отримав листа Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області №3425/108/50/01/2024 від 10.05.2024р. про те, що за результатами перевірки заяви матеріали списано в справу згідно з положеннями ЗУ «Про звернення громадян» у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення (а.с.11).

21.05.2024 позивач звернувся в письмовому вигляді до АТ КБ Приватбанк із письмовою вимогою розблокувати (зняти арешти) його банківські рахунки та долучив листа Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

На вказану заяву 06.06.2024 року до електронного кабінету позивача в Приват24 надійшла відповідь від АТ КБ Приватбанк про те, що Банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки № НОМЕР_4 на підставі звернення фізичної особи, яка повідомила, що 29/04/2024 р. внаслідок введення в оману перерахувала кошти зі своєї платіжної карти на користь позивача ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Позивач звертався до АТ «Приват Банк» з проханням надати будь-які відомості про зміст ї заяви потерпілої, але йому було відмовлено, більш того, оператор лінії банку 3700 пояснив, що такої заяви немає. Вказану обставину в судовому засіданні також підтвердила представник відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги є обґрунтованими, оскільки дії банку щодо блокування карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Пунктом 56 частини 1 статті 1 Закону України "Про платіжні послуги" визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Пунктом 3 частини 21 статті 38 Закону України "Про платіжні послуги" передбачено, що емітент право зупинити або припинити право користувача на використання електронного платіжного засобу у разі порушення користувачем умов його використання, визначених договором та/або законодавством. Зупинення або припинення права користувача на використання електронного платіжного засобу не припиняє зобов`язань користувача і емітента, що виникли до зупинення або припинення зазначеного права.

Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Згідно з ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

Докази того, що кошти, які знаходяться на рахунках позивача, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», відсутні.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб`єктами первинного фінансового моніторингу є в тому числі банки.

За змістом положень статті 23 вказаного Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що здійснює або забезпечує здійснення фінансових операцій, має право зупинити здійснення таких операцій, якщо вони є підозрілими, та зобов`язаний зупинити такі фінансові операції у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України.

У день зупинення фінансової операції суб`єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, відкритому суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової операції, та у разі зарахування коштів на транзитний рахунок суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на такому рахунку в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється без попереднього повідомлення клієнта на два робочі дні з дня зупинення включно.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій, здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення, повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках у межах зарахованих сум.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки:

-ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого кримінального правопорушення, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно, але не пізніше наступного робочого дня, скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

-є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій. Строк зупинення відповідних фінансових операцій продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають (частина 6 статті 17 Закону).

Відповідно до пункту 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року №417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані , стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що картковий рахунок позивача був заблокований безпідставно, і доводи апеляційної скарги в цій частині не є обґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» на Інтернет - порталі https://privatbank.ua/terms/, банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем встановленого Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» порядку та строків блокування картки користувача у разі виникнення підозри стосовно законності походження коштів, а також доказів в підтвердження того, що кошти на рахунок позивача надійшли злочинним шляхом та наявності рішення, прийнятого з цього питання правоохоронними органами.

Відповідачем не надано суду доказів про вчинення саме позивачем фінансових операцій, які містять ознаки шахрайства, на які Банк посилається в апеляційній скарзі, або інших дій, пов`язаний із легалізацією доходів, отриманих злочинним шляхом.

Відповідно до вимог статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Посилання відповідача на те, що позивач здійснив незаконну фінансову операцію з отримання коштів шахрайським способом є лише припущенням, оскільки ніяких процесуальних рішень правоохоронних органів з цього питання відповідач суду не надав, а за приписами частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, як зазначив відповідач, на підставі підозри у здійсненні позивачем зазначених дій відповідач зупинив фінансові операції позивача.

З матеріалів справи випливає, що у відповідача відсутні будь-які дані про те, що дії позивача містять ознаки шахрайства. Належних доказів неправомірних дій збоку позивача відповідачем не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що з використанням карток позивача було здійснено незаконну діяльність.

Верховний Суд в постановах від 30 січня 2019 року у справі № 235/5538/16-ц (провадження № 61-30301св18), від 08 лютого 2023 року у справі757/19084/21-ц (провадження № 61-11827св22) дійшов висновку, що правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму», а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування картки.

У матеріалах справи відсутні докази дотримання банком зазначених вище вимог, а також здійснення позивачем незаконних операцій, на підставі чого було обмежено доступ до карткових рахунків.

За таких обставин, АТ КБ «ПриватБанк» не доведена правомірність обмеження права доступу позивача до власних коштів та вільного розпорядження ними.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на те, що банк обмежив позивачу тільки обслуговування платіжної картки, яка є власністю банку, а не розпорядження грошовими коштами, оскільки, як вбачається зі справи, фактично дії банку призвели до обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовоми коштами на його рахунку шляхом зупинення здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просить зменшити витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову, незважаючи на те, що по суті спору в результаті апеляційного перегляду справи просить відмовити в задовленні позову за недоведеністю. З оскарженого рішення вбачається, що суд першої інстанції вирішив питання про відшкодування витрат на правничу допомогу у відповідності до правил ст.ст. 137, 141 ЦПК України. Відповідачем не наведено в апеляційній скарзі аргументованих доводів стосовно розміру суми, стягнутої на правничу допомогу позивачу, оскільки основним мотивом апеляційної скарги є недоведеність позовних вимог і, відповідно, необхідність скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в позові з покладенням судових витрат на позивача. В суді першої інстанції відповідач заявляв про неспівмірність суми оплати позивачем послуг адвоката ступіню складності справи, але апеляційна скарга не містить жодного обгрунтування невідповідності судового рішення в цій частині нормам процесуального права і обставинам справи, тому не приводить колегію суддів до іншого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, і підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржене рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 грудня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.М. Луганська