ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/8448/23

Провадження № 22-ц/4820/1117/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Дияк Я. А.,

з участю: представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2

і її представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року у справі за заявою військової частини НОМЕР_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання особи безвісно відсутньою.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2023 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім майора ОСОБА_4 . В обґрунтування заяви зазначала, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, група розмінування під керівництвом майора ОСОБА_4 була відряджена до с. Степне Запорізького району Запорізької області. 29.05.2022 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 від 28.05.2022 про зникнення безвісти майора ОСОБА_4 . За цим фактом було призначено службове розслідування, за результатами проведення якого установлено, що під час виконання завдання військовослужбовці, попереду яких йшов ОСОБА_4 , потрапили у засідку диверсійно-розвідувальної групи противника і розпочався бій. За наказом майора ОСОБА_4 група відійшла до більш захищеної місцевості, а він сам не повернувся. Товариші по службі бачили як він впав у високі хащі. Повернутися за ОСОБА_4 не було можливості, так як противник вів щільний вогонь. Командир військової частини НОМЕР_1 14.06.2022 видав наказ № 79 вважати начальника відділення сертифікації загону оцінки відповідності та сертифікації центру розмінування майора ОСОБА_4 зниклим безвісти.

В подальшому військова частина надіслала запити до Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру»; Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими; Національного комітету Товариства Червоного Христа України, але будь-які відомості щодо місця перебування ОСОБА_4 відсутні.

Тому заявник з метою соціального захисту членів сім`ї військовослужбовця зниклого безвісти, правильності нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану просив визнати ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Військова частина НОМЕР_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Посилається на незаконність судового рішення. Не погоджується з висновком суду про наявність інформації про перебування ОСОБА_4 у полоні, оскільки Координаційний штаб з питань поводження з військовополоненими надіслав запит про підтвердження цієї інформації, але на час ухвалення рішення у справі відповідь від Міжнародного комітету Червоного Христа не надходила. Вважає, що інформація, яка стала підставою для відмови у задоволенні заяви, не підтверджена.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У засіданні апеляційного суду представник військової частини НОМЕР_1 апеляційну скаргу підтримав. Заінтересована особа ОСОБА_2 і її представник апеляційну скаргу не визнали.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2022 № 85 група розмінування під керівництвом начальника відділення сертифікації загону оцінки відповідності та сертифікації центру розмінування ОСОБА_4 була відряджена до с. Степне Запорізького району Запорізької області для виконання завдань за призначенням.

21.05.2022 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 поблизу с. Ольгівське Гуляйпільського району Запорізької області, будучи командиром групи, що виконувала бойові завдання, потрапив в засідку противника та після здійснення відступу групи, назад не повернувся. За інформацією командира військової частини, куди був відряджений ОСОБА_4 , було повідомлено про факт зникнення останнього безвісти. Інформація стосовно долі ОСОБА_4 у військовій частині НОМЕР_1 відсутня.

З метою встановлення причин та умов за фактом зникнення майора ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 520 від 30.05.2023 було призначено службове розслідування.

Згідно з актом службового розслідування причиною зникнення майора ОСОБА_4 слід вважати ведення агресивних бойових дій з боку армії російської федерації, направлених на окупацію території України. Запропоновано вважати начальника відділення сертифікації загону оцінки відповідності та сертифікації центру розмінування військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 зниклим безвісти.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що за наявності інформації про перебування військовослужбовця майора ОСОБА_4 у полоні держави-агресора, відсутні правові підстави для визнання його безвісно відсутнім.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимога закону.

Згідно зі статтею 43 ЦК України фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини 2 статті 293 ЦПК України).

Відповідно до статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі частин 1 і 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показаннями свідків.

З урахуванням наведених норм матеріального права та оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви, оскільки підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою відповідно до статті 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце перебування особи протягом одного року з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи.

Відповідно до листа Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими № 222/Коор./1812 від 01.02.2024 та скріншоту з офіційного сайту Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими станом на 14.03.2024 у Координаційному штабі наявна інформація про перебування майора ОСОБА_4 в полоні держави-агресора.

За наявності такої інформації суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги правильний висновок суду не спростовують. Вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта