Справа № 405/3199/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря: Мишевець Т.І.

позивача: ОСОБА_1 та його представника: адвоката Данилюк Н.В.

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника адвоката Мазуренко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про визнання договору про зміну часток у праві спільної часткової власності недійсним, скасування рішення про реєстрацію права власності та зобов`язання вичинити реєстрацію права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про зміну розміру часток у спільній сумісній власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію про право власності зареєстрованого на підставі Договору співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності від 22.11.2021 року, за відповідачем ОСОБА_3 - 11/20 часток, ОСОБА_2 - 9/20 часток; визнати недійсним Договір співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності укладений 22.11.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія та номер : 580. видавник: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області; обов`язати Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради Кіровоградської області зареєструвати за ним право власності на 2/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ; вирішити питання щодо судових витрат.

Позов обґрунтовує тим, що 31.10.2017 року він звертався в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2020 року його позов задоволено та визнано майно 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за ним право власності на 1/4 частину вказаного будинку.

Відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись з висновками суду, подала апеляційну скаргу на вказане рішення. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 року вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 були задоволені частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2020 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким в задоволенні його позову відмовлено та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 1 064 грн. судових витрат.

Вважаючи вказану постанову незаконною та не обгрунтованою, ухвалену з порушенням норм матеріального та процесуального права з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи він подав касаційну скаргу, в якій просив постанову Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 року скасувати, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2020 року залишити в силі.

03.02.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, якою його касаційну скаргу задовольнив частково, постанову Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19.05.2021 року вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2020 року змінити в частині визначення часток, визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/10 частки будинку по АДРЕСА_1 , а за ним право власності на 2/10 частки вказаного будинку. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач ОСОБА_3 , як співвласник будинку АДРЕСА_1 була залучена в першому судовому засіданні в суді першої інстанції, в якості третьої особи без самостійних вимог, отримувала повістки до суду, відзиву на позов не надавала.

Отримавши рішення суду він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, Кіровоградської області із заявою про реєстрацію права на 2/10 частки спірного житлового будинку на підставі постанови Кропивницького апеляційного суду від 19.05.2021 року по справі № 405/6337/17 та 13.12.2021 року отримав відмову за № 62130849 у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Підставою відмови послугувала реєстрація 22.11.2021 року Договору співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності у зв`язку з проведенням будівельних робіт на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № КД2, після чого їх частки згідно відомостей Державного реєстру прав становлять: ОСОБА_3 - 11/20 ч., ОСОБА_2 - 9/20 ч. Враховуючи зміни часток, технічно не можливо зареєструвати право власності на 2/10 ч. за ним, оскільки сума часток більше одиниці, що порушить право третьої особи - ОСОБА_3 . При цьому, у відповіді не вказано про відкриття розділу та дату здійснення реєстрації прав відповідачів.

Зазначає, що порушуючи його право на власність відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , таємно та без узгодження з ним, уклали договір співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності. Вказаними діями порушують його права, визначенні законом. Зокрема, відповідач ОСОБА_2 приховала під час реєстрації Договору співвласників про зміну часток і той факт, що Верховним Судом відкрито провадження № 61-15730ск21 по справі № 405/6337/17, рішення по якій ще не було ухвалено, справа перебувала на розгляді. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 11.05.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачам надано термін для подання відзиву на позов, призначено підготовче засідання.

01.07.2023 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

01.07.2023 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов, в якому вона просить змінити частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на 27/100 часток вказаного нерухомого майна, за ОСОБА_1 право власності на 18/100 часток вказаного житлового будинку та вирішити питання щодо судових витрат.

Обгрунтовуючи вимоги зустрічного позову зазначає, що в ході розгляду цивільних справ між нею та ОСОБА_1 , висновків будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи було встановлено збільшення житлової площі 1/2 частини будинку, яку вона прийняла в дар та спільно з ОСОБА_1 добудувала з 32,41 кв.м площі до 54,81 кв., що відображено і в первісному позові. В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 також добудувала належну їй 1/2 частину житлового будинку, змінивши її розмір та вартість. Таким чином, змінилися розміри часток титульних власників частин будинку, а саме її та відповідача ОСОБА_3 . Для правильного вирішення питання належності часток житлового будинку після його добудови власниками, вона змушена була звернутися до техніка, який прийшов до висновку, що їй належить не 1/2 частина будинку, а 9/20 часток, ОСОБА_3 11/20 часток, що і було відображено в договорі співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності від 22.11.2021 року у зв`язку з проведенням будівельних робіт на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № КД2 , виданої 16.03.2021 року.

Звертає увагу, що зміни в частині визначення часток між нею і ОСОБА_1 (спільна сумісна власність подружжя) відбулися відповідно до постанови Кропивницького апеляційного суду від 19.05.2021 року, а процедуру визначення часток у праві спільної часткової власності вона та відповідач ОСОБА_3 розпочали з виготовлення технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 станом на 18.02.2021 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації № КД2, виданої 16.03.2021 року, отримання акту розрахунку ідеальних часток у житловому будинку, складеного станом на 24.03.2021 року, тобто до прийняття рішення про визначення часток між нею та ОСОБА_1 .

Вважає, що зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.11.2021 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Степановою Н.М., договором співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності від 22.11.2021 року, ніяким чином не порушені права ОСОБА_1 , так як цей договір не визначає частки в їх спільній сумісній власності, частка складає 9/20 і дає змогу без зайвих позовів до суду правильно вирішити частки кожного з них.

Ухвалою суду від 29.08.2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про зміну розміру часток у спільній сумісній власності прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.10.2023 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просили його задовольнити і відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач ОСОБА_2 підтримала вимоги зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала, пояснила, що на момент розгляду справи в апеляційному суді документи були готові, але її не слухали, в рішенні не були враховані. Позов ОСОБА_2 підтримала.

Представник відповідача Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, з урахуванням думки сторін розгляд справи проводиться у його відсутності.

Суд заслухавши учасників процесу та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі з 25.09.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2017 року було розірвано. Від спільного життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до договору дарування від 21.03.2001 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 , договір зареєстрований під № 1-1333 Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку вказаного будинку зареєстроване в Кіровоградському об`єднаному бюро технічної інвентаризації 26.06.2006 року.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 82 ЦГІК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено, що 31.10.2017 року ОСОБА_1 звертався в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ і рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено та визнано майно 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину вказаного будинку.

Відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись з висновками суду, подала апеляційну скаргу на вказане рішення. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 року вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 були задоволені частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2020 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 1 064 грн. судових витрат.

Вважаючи вказану постанову незаконною та не обгрунтованою, ухвалену з порушенням норм матеріального та процесуального права з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив постанову Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 року скасувати, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2020 року залишити в силі.

03.02.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, постанову Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19.05.2021 року вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2020 року змінити в частині визначення часток, визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/10 частки будинку по АДРЕСА_1 , а за ним право власності на 2/10 частки вказаного будинку. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 538 ЦІК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

ОСОБА_3 , як співвласник будинку АДРЕСА_1 під час розгляду справи про поділ майна між подружжям Гут в суді першої інстанції, в якості третьої особи без самостійних вимог, отримувала повістки до суду, відзиву на позовну заяву не надавала. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 року встановлено, що заявляючи вимоги про визнання права власності на 1/4 частину у 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 ) як спільну сумісну власність подружжя, ОСОБА_1 не ставить вимог до співвласника іншої частини будинку за вказаною адресою. ОСОБА_3 не була зобов`язаною стороною у даному спорі, її право власності на частину вказаного будинку ніхто не оспорював. В судових засіданнях було встановлено, зокрема поясненнями сторін та висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиза, що ще попередні співвласники домовились про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю, який не заперечувався і наступними, тому частки мають різні входи, різні систему водопостачання, газопостачання, розподілений порядок користування земельною ділянкою, тощо, жодних питань ні до судового розгляду, ні після не виникало.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 , отримавши рішення суду він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, Кіровоградської області із заявою про реєстрацію права на 2/10 частки спірного житлового будинку на підставі постанови Кропивницького апеляційного суду від 19.05.2021 року по справі № 405/6337/17 та 13.12.2021 року отримав відмову за № 62130849 у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою відмови послугувала реєстрація 22.11.2021 року Договору співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності у зв`язку з проведенням будівельних робіт на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № КД2, після чого їх частки згідно відомостей Державного реєстру прав становлять: ОСОБА_3 - 11/20 частки, ОСОБА_2 - 9/20 частки. Враховуючи зміни часток, технічно не можливо зареєструвати право власності на 2/10 частки за ним, оскільки сума часток більше одиниці, що порує право третьої особи - ОСОБА_3 .

Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що 22.11.2021 року між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Степановою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 580, яким визначено частки співвласників ОСОБА_3 - 11/20 ч., ОСОБА_2 - 9/20 ч.

При цьому, Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер 293947563 від 09.01.2022 року, не містить оновленої інформації про зареєстроване право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до укладеного Договору співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності від 22.11.2021 року.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.4 статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Суд приходить до висновку, що укладеним договором від 22.11.2021 року право на власність позивача порушене відповідачами ОСОБА_2 га ОСОБА_3 , так як вказаний договір укладений без узгодження з ним.

Під час розгляду справи сторони фактично підтвердили обставини, зазначені позивачем, а саме надання неправдивої інформації в п.2, 4, 7, 8, 10, 11 договору співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності від 22.11.2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 не повідомила під час реєстрації Договору співвласників про зміну часток, факт перебування на розгляді у Верховному Суді відкритого провадження № 61-15730ск21 по справі № 405/6337/17, рішення по якій ще не було ухвалено. Постановою Верховного Суду від 05.04.2022 року № 61-15730ск21 по справі № 405/6337/17 вирішено касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Недобросовісна поведінка особи, яка полягає в учиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Такий висновок зробив ВС в постанові № 234/334/15-ц.

За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Недотримання такої умови зумовлює визнання правочину недійсним у відповідності до ст. 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном.

Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності.

При цьому, закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову).

Частки подружжя визначені судом і ОСОБА_2 , як співвласник, не мала права самостійно розпоряджатися спільним сумісним майном і своєю часткою у праві спільної сумісної власності, яка була виділена.

Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт. Договір співвласників про зміну часток від 22.11.2021 року, укладений без згоди іншого з подружжя (співвласника), є недійсним в цілому. Такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.06.2020 року у справі № 430/1281/14-ц (провадження № 61-43510сво18).

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були співвласниками спірного будинку, правовий режим права власності - це право спільної власності, що стверджується постановою Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 682/2493/16-ц (провадження № 61-48605св18), а отже, при відчуженні чи зміні часток такого майна потрібна взаємна згода подружжя (співвласників).

Судом встановлено, що згоди позивач не надавав, а отже, вказаний договір слід визнати недійсними в цілому з підстав, передбачених статтями 203, 205, 215 ЦК України, так як він укладений з порушенням вимог закону, без отримання згоди позивача, яка є співвласником цього майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 236 ЦК України встановлено, що правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією У країни, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, а також щодо технічної можливості скасування запису пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 (зі змінами).

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною п`ятою статті 26 Закону встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого право набувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень на дату реєстрації права власності за відповідачами містилась інформація про розгляд справи № 405/6337/17 у Верховному Суді, що свідчить про порушення особою процедури розгляду поданих на реєстрацію документів і подальшої їх реєстрації. Реєстратор не перевіривши інформації в Єдиному реєстрі судових рішень, щодо об`єктів відносно яких здійснювалась реєстрація, зареєстрував право власності за особами, відповідно до договору, який укладений з порушенням законодавства.

Статтею 37 Закону визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав, яким передбачено, зокрема, таке.

Повернення право власності за рішенням суду регулюється тим самим законом в ст. 31 Закону, реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником; Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення; Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору; Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1 073,60 грн., понесені ним при зверненні в суд та підтверджені квитанцією (а.с. 1) пропорційно з кожної.

Крім того, позивачем понесені витрати за надання юридичної допомоги.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судом встановлено, що 31.03.2023 року між позивачем та Адвокатом Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Ромаданова і партнери» Данилюк Н.В. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. За умовами договору (п.3.1) сума гонорару становить 20 000 грн. На підтвердження вказаних витрат додано розрахунок суми гонорару та квитанцію до прибуткового касового ордера б/н про оплату 31.03.2023 року 20 000 грн.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню вказані витрати пропорційно з кожної.

Статтею 15 ЦК України кожній особі надане право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач за зустрічним позовом посилається на те, що зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.11.2021 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Степановою Н.М., договором співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності від 22.11.2021 року, ніяким чином не порушені права ОСОБА_1 , так як цей договір не визначає частки в їх спільній сумісній власності, частка складає 9/20 і дає змогу без зайвих позовів до суду правильно вирішити частки кожного з них, спростовується вищевикладеними обставинами, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому суд відносить судові витрати понесені позивачем ОСОБА_2 за її рахунок.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про визнання договору про зміну часток у праві спільної часткової власності недійсним, скасування рішення про реєстрацію права власності та зобов`язання вичинити реєстрацію права власності задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію про право власності зареєстрованого на підставі Договору співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності від 22.11.2021 року, за ОСОБА_3 - 11/20 ч., ОСОБА_2 - 9/20 ч.

Визнати недійсним Договір співвласників про зміну часток у праві спільної часткової власності укладеного 22.11.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія та номер : 580. видавник: Степанова Н.М., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області.

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради Кіровоградської області зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 2/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 10 536,80 з кожної.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про зміну розміру часток у спільній сумісній власності відмовити повністю.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 25.03.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2 ), зареєстрована м. Кропивницький пров. Юрія Смирнова, 7.

ОСОБА_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради Кіровоградської області, м. Кропивницький, вул. Архітектора Паученка, 41/26 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко