ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1012/24
провадження № 2/753/3209/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецька О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача Кононова І.К. (в режимі відеоконференції),

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи АТ «Креді Агріколь Банк» - Чорної С.П. (в режимі відеоконференції),

розглянувши в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» до ОСОБА_2 , третя особа: акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та стягнення сплаченої комісійної винагороди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» звернулося із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 грудня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6/3233743, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 101 000,00 грн строком на 72 місяці - з 22 грудня 2020 року по 21 грудня 2026 року. Процентна ставка за кредитом становить 10% річних. Також позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% на місяць від суми кредиту.

Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно кредитного договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною кредитного договору та розміщені на офіційному сайті банку.

Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунку графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту.

Банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за договором, а також угодами про забезпечення будь-якій третій особі. У разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми простроченого платежу.

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором, відповідач же, в свою чергу, порушує умови пункту 1.1. та пункту 2.2 кредитного договору і не здійснює повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту.

05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» укладено договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, відповідності до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 6/3233743 від 22 грудня 2020 року.

Відповідно до договору відступлення ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.

Кредитним договором передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі у випадку порушення позичальником графіку платежів та невиконання ним письмової вимоги про погашення боргу. Письмова вимога про погашення заборгованості, яка направлялася ОСОБА_2 , останньою проігнорована.

ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6/3233743 від 22 грудня 2020 року у розмірі 193 673,68 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 94 675,36 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 23 248,32; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 75 750,00 та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У лютому 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала частково: визнала позовні вимоги в частині наявної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 94 675,36 грн. та проценти за користування кредитом в розмірі 23 248,32 грн.

В частині заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості розмірі 75 750,00 грн. просила відмовити, посилаючись на безпідставність.

В той же день звернулася із зустрічним позовом до АТ «Креді Агріколь Банк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним та стягнення сплаченої комісійної винагороди.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що встановлена банком послуга у вигляді «плати за комісійну винагороду» є несправедливою умовою кредитного договору. Позивачу встановлено щомісячну комісію за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 75 750,00 грн. не підлягає стягненню з відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи позичальник сплатив на користь АТ «Креді Агріколь Банк» суму у розмірі 26 400,00 грн., з яких 15 150,00 грн. - комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Проте, як стало на даний час відомо, покладення на позичальника обов`язку сплати комісійної винагороди та відповідальності за таку несплату суперечать вимогам закону та заборонено частиною третьою статті 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», частиною першою статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому, на думку ОСОБА_2 , повинні бути визнані недійсними з моменту укладання договору. При цьому, сума сплаченої комісійної винагороди в розмірі 15 150,00 грн. повинна бути повернена позивачу.

ОСОБА_2 у зустрічному позові просила: визнати пункт 1.3.2 Кредитного договору № 6/3233743 від 22.12.2020 нікчемним; визнати незаконними дії АТ «Креді Агріколь Банк» з нарахування комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 6/3233743 від 22.12.2020; стягнути з АТ «Креди Агріколь Банк» на користь ОСОБА_2 15 150,00 грн. сплаченої комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 21 березня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «ФК «БРАЙТ-К».

29 березня 2024 року надійшов відзив на зустрічний позов, в якому АТ «Креди Агріколь Банк» проти позову заперечувало, просило відмовити у задоволенні, посилаючись на те, що позов подано до неналежного відповідача. Крім того, звернулася із заявою про застосування строку позовної давності.

Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду.

В судовому засідання представник позивача первісний позов підтримав, з підстав, викладених у нього. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на те, що сторони узгодили всі істотні умови договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. А незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково. Визнали позовні вимоги в частині стягнення наявної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 94 675,36 грн. та проценти за користування кредитом в розмірі 23 248,32 грн. В задоволенні вимог в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості просили відмовити, посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові.

Представник відповідача за зустрічним позовом АТ «Креди Агріколь Банк» просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки він поданий до неналежного відповідача. Крім того звернулася із заявою про застосування строку позовної давності.

Суд, заслухавши учасників справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, дійшов до наступного висновку.

22 грудня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6/3233743, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 101 000,00 грн строком на 72 місяців - з 22 грудня 2020 року по 21 грудня 2026 року зі сплатою відсотків - 10% річних.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), надалі - графік платежів по кредиту, як день повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

За п. 1.2 кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценту винагороду (надалі - проценти) щомісячно, в розмірі 10 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором, а також позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,50 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 кредитного договору.

Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості під яким розуміється електронне інформування (нагадування)про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмово)щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту.

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором № 6/3233743 належним чином, що підтверджується виписками з рахунку позичальника та розрахунками заборгованості.

Відповідач порушив умови п. 1.1 та п. 2.2 кредитного договору та не здійснив повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту.

05.08.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» укладений договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 6/3233743. Згідно Додатку №1 до даного договору 15.11.2021 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 6/3233743 від 22.12.2020 року, що був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 , а тому ТОВ «ФК «БРАЙТ-К»» набуло прав кредитора до позичальника за кредитним договором.

Відповідачу направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Зазначене повідомлення залишилось відповідачем без реагування.

Отже, ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до відповідача щодо погашення наявної в нього заборгованості за кредитним договором, що повністю узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України.

Заборгованість відповідача за кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по кредитному договору № 4/3105938 від 09.01.2020 року становить 193 673,68 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 94 675,36 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом - 23 248,32 гривень; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 75 750,00 грн.

ОСОБА_2 обставини порушення нею умов договору не спростувала, доказів погашення зазначеної заборгованості не надала, розрахунок позивача за первісним позовом в частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками визнала.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо законності нарахування комісії за п. 1.3.2 договору, суд враховує наступне.

Частиною 1статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12цьогоЗакону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) знов наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 встановлено щомісячну комісію за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 75 750,00 грн, не підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» та стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості в розмірі 117 923,68 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 94 675,36 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом - 23 248,32 гривень.

Щодо зустрічного позову слід зазначити наступне.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22) вказано, що: «тлумачення пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором».

«У справі, що переглядається, суди не врахували, що: за договором відступлення права вимоги № 17/4-В право вимоги за кредитним договором передані в повному обсязі новому кредитору - Державній іпотечній установі, тому помилковим є висновок судів, що ефективним способом захисту права позивача є вимога про повернення коштів на підставі статті 216 ЦК України до первісного кредитора;

боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов`язок, зокрема в разі задоволення вимоги про недійсність договору в частині, і така вимога є ефективною, оскільки унеможливить стягнення з позивача відповідної частини суми заборгованості;

належним відповідачем за позовом боржника про проведення перерахунку заборгованості по договору, якщо він визнаний недійсним в частині, є особа, якій належить право вимоги за цим договором - кредитор, а у випадку заміни кредитора - новий кредитор».

Отже, належним відповідачем у зустрічному позові є ТОВ «ФК «БРАЙТ-К».

Відповідно до Листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 51 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснення заміни відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених зустрічних позовних вимог.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_2 у задовленні зустрічного позову до АТ «Креді агріколь Банк», оскільки вимоги до належного відповідача ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» фактично не пред`явлені.

Оскільки суд відмовив у задоволенні зустрічного позову, підстав для застосування заяви про застосування строку позовної давності суд не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 265, 268 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» до ОСОБА_2 , третя особа: акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К»(, місцезнаходження: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 94 675 грн. 36 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 23 248 грн. 32 коп. та судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3 028 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та стягнення сплаченої комісійної винагороди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА