Провадження № 2/202/4736/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що позивач, на підставі Ордеру № 55 серії №1 від 06.08.1985 року є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі, окрім позивача зареєстровані її сини ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Останній у 2007 році добровільно покинув квартиру, й понад 15 років не проживає за адресою реєстрації, квартирою не цікавиться, в утриманні житла участі не приймає, комунальні послуги не сплачує, своїх особистих речей в квартирі не має. При цьому реєстрація відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, зокрема, вона позбавлена можливості оформити субсидію по оплаті комунальних послуг.

Враховуючи зазначене, позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не подавались.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідачі не скористалась.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, натомість представник позивача адвокат Шаповал О.В. подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 55 серія № 1 виданого 06 серпня 1985 року ОСОБА_4 , на право зайняття квартири АДРЕСА_2 сім`єю з 4-х чоловік, а саме: ОСОБА_4 (основний к/н), ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (син).

Відповідно до Довідки № 008906 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 15.05.2024 року, за адресою: АДРЕСА_3 , до складу сім`ї/зареєстрованих входять: позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Довідки про не проживання від 15.05.2024 року засвідченої головою правління ОСББ «Добробут ІІІ», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , понад 15-ти років не проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, у вказаній квартирі відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований, але не мешкає.

При цьому, позивач вказує, що відповідач не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, не цікавиться квартирою та не має в ній особистих речей.

Дані обставини, в ході розгляду справи відповідачем не оспорювались та не були спростовані.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

За змістом статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Аналізуючи отримані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач тривалий час, а саме з 2007 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання вказаного житла. При цьому, доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад визначені ст. 71 ЖК України строки та доказів на вчинення йому перешкод у користуванні квартирою, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки під час судового розгляду справи, достовірно встановлено, що відповідач понад 15-ти років, а не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання квартири, а перешкоди у користуванні даним житлом відповідачу не чиняться, суд доходить висновку про відсутність підстав для збереження за ОСОБА_2 цього житлового приміщення.

Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За звернення до суду з даною позовною заявою, ОСОБА_1 були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1211,20 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. ст. 6,12, 13, 17, 18, 263, 265, 268, 274, 279, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 29.11.2001 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський