Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8876/23
Номер провадження2/711/227/24
24 травня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Шульга А.В.
представника третьої особи за дорученням: Молчанович Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 2008 року проживала разом з відповідачем ОСОБА_3 без укладення шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_4 , якій в подальшому 01.09.2023 року було змінено прізвище на ОСОБА_5 .
Вказує, що проживали вони разом в квартирах, що орендували в м. Черкаси. Відповідач за час їхнього спільного проживання працював десь близько 6 місяців на ПрАТ «Черкасихліб» водієм ( в якому році вона точно не пам`ятає), вона на той час працювала прокурором в Черкаській місцевій прокуратурі. За час їхнього спільного проживання відповідач офіційно ніде не працював та займався перепродажем автомобілей на авторинку в м. Черкаси та м. Києві.
В 2018 році відповідач ОСОБА_3 поїхав до Польщі з метою працевлаштування водієм в компанію «IItrans», що знаходиться в м. Осьно-Любуське.
За час своєї роботи за кордоном відповідач приїздив до України десь тричі на рік. Працюючи там, він підтримував з ними зв`язок в телефонному режимі, частково фінансово допомогав. Відповідач був дуже потайною людиною, мав проблеми з різними людбми, які в подальшому приходили до неї додому і пред`являли претензії з приводу того, що він їм був винен грошові кошти в дуже великих сумах. Також, він постійно змінював собі номери телефонів. Спілкування з ними підтримував через інтернет-дзвінки по «Messenger». Восени 2020 року відповідач перестав відповідати на дзвінки і смс її та доньки та заблокував їх в соціальних мережах, можливо, видалився з них, або перейменував себе, їй точно не відомо.
На початку 2021 року їй стало відомо, що відповідач по справі має за кордоном іншу родину, всі її намагання якось зв`язатися з ним були марні.
18 квітня 2022 року вона звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , а 20 квітня 2022 року отримала судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 .
З 2020 року відповідач ОСОБА_3 ніяким чином не піклується про свою доньку ОСОБА_7 , не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується взагалі з дитиною Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, а створились лише умови, які шкодять інтересам дитини. Як приклад, з вересня 2023 року вона намагалася разом з донькою зареєструвати їхнє місце проживання у придбаній нею квартирі, однак, отримала відмову у ЦНАП м. Черкаси, в зв`язку з відсутністю дозволу батька на реєстрацію дитини за іншою адресою, і це змісило її звертатися до Служби у справах дітей, для отримання рішення щодо визначення місця проживання дитини з нею. Все це негативно впливає як на інтереси дитини так і на її життя, оскільки, вона постійно вимушена відпрошуватися з місця своєї роботи для збору необхідних довідок і документів, а вона є єдиною людиною, яка утримує свою родину.
Відповідач по справі не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової (має заборгованість по оплаті аліментів, жодного разу їх не сплачував), або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без його участі та підтримки. Дитина знаходиться на повному її утриманні.
Відповідач свідомо обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини відсутня взагалі. Також, він перебуваючи на території іншої держави, тривалий час мав би усвідомлювати, що не може піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.
Просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
27 грудня 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
08 квітня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до удового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила її задоволити та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Зазначила, що відповідач з 2018 року працює в Польщі. В той час, коли він офіційно працював, він надавав фінансову допомогу та зустрічався з дитиною. З 2020 року відповідач не цікавиться життям дитини, заблокував її в соціальних мережах, номер мобільного телефону змінив. За кордоном у нього є інша сім`я та у нього народився син.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи був повідомлений шляхом направлення рекомендованого повідомлення та шляхом розміщення оголошення на Веб-сайті «Судова влада».
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Черкаської міської ради за дорученням Молчанович Наталія Олександрівна в судовому засіданні зазначила, що в поній мірі не можна виконати ст. 19 СК, необхідно вислухати його думку щодо позбавлення відносно нього батьківських прав. Висновок Органу опіки та піклування має лише рекомендаційний характер.
Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2, 3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_9 . Батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Рішенням Служби у справах дітей Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 398 від 30.10.2023 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Так, відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/009068855 від 07.11.2023 року, наданого Черкаською територіальною громадою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 та відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/009068864 від 07.11.2023 року, наданого Черкаською територіальною громадою, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Тобто, судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_9 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_11 .

20 квітня 2022 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано Судовий наказ по справі № 712/2770/22, яким стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку , починаючи з 18 квітня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з Довідки про неотримання аліментів № 133626 від 06.11.2023 року, виданої Другим відділом ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_3 за період з 18 квітня 2022 року по 06 листопада 2023 року згідно з судовим наказом № 712/2770/22, виданим 11 травня 2022 року Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 квітня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 06.11.2023 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої становить 62500,75 грн. В матеріалах виконавчого провадження відсутні відповідні документи, що підтверджують сплату аліментів за вищевказаний період.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , батька ОСОБА_9 , учениці 6-А класу Черкаського гуманітарно-правового ліцею, наданої директором ліцею ОСОБА_12 та класним керівником ОСОБА_13 , батько ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , за час навчання дитини в ліцеї з 01.09.2023 до навчального закладу не приходив, на батьківські збори не з`являвся, на зв`язок з класним керівником не виходив.

В матеріалах справи є Висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 3132-01021 від 03.04.2024 року, наданого на ухвалу суду, з якого вбачається, що малолітня ОСОБА_9 вказала, що стосунків з батьком наразі не підтримує, не може пригадати спільно проведеного з ним часу. В зв`язку з тим, що місце перебування громадянина ОСОБА_3 не встановлено, неможливо з`ясувати його думку з означеного питання, що передбачено вимогами ст. 19 СК України, керуючись ЗУ «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які порушують свої обов`язки щодо дитини, виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за неможливе на даний час підготувати висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 щодо малолітньої ОСОБА_14 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч.1 ст.32Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Приписами ч.3 ст.51Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями абз.3 ч.2 ст.3СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, надає чітке визначення поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків, наприклад не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечуються необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Суд бере до уваги, що позивач ОСОБА_11 зазначає, що в 2018 році відповідач ОСОБА_3 в 2018 році виїхав до Польщі з метою працевлаштування. За час роботи, ОСОБА_3 приїздив до України тричі на рік. Працюючи там, відповідач підтримував з ними зв`язок в телефонному режимі та частково допомагав фінансово.

Встановлено, що з 2020 року відповідач ОСОБА_3 не піклується про свою доньку, не проявляє зацікавленості в її долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_3 не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні доньки.

На думку суду, відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Такі життєві умови були обрані відповідачем, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави.

Факт не піклування дитиною відповідачем підтверджується Висновком Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 3132-01-21 від 03.04.2024, з якого вбачається, що місце перебування громадянина ОСОБА_3 не встановлено.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Враховуючи вищевикладене, найкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач фактично не виконує свої батьківські обов`язки з 2020 року, суд вважає за необхідне позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_9 .

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі ст.ст. 150, 164, Сімейного Кодексу України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 264, 265 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради- задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційної інстанції.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03 червня 2024 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб