У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Авдєєвої К.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження, позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», що подана представником - Янєв Миколою Олександровичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 30.05.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 03.06.2024 року.

Позивач, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», в особі представника - Янєв Миколи Олександровича, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2023 року, вказана позовна заява залишена без руху.

18.12.2023 від позивача по справі надійшло клопотання/заява про усунення недоліків.

22 грудня 2023 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2024 року, у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2024 року, постановлено розгляд справи за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», що подана представником - Янєв Миколою Олександровичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

22.05.2024 р. від ОСОБА_1 надійшла заява про надання доказів досудового врегулювання спору. У заяві вказано на те, що станом на 01.05.2024 року відповідачем врегульовано спір в позасудовому порядку, та добровільно оплачено заборгованість за спожиту електричну енергію, про що свідчить довідка ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», № 407/501-16 від 15.05.2024 року. Прошу суд врахувати дану обставину при розгляді справи. Розгляд справи прошу провести без її участі.

На підтвердження вказаного до заяви додає довідка ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», 15.05.2024 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом із тим подав заяву в якій зазначає наступне:

Після звернення до суду з позовною заявою у даній справі відповідач 12.01.2024 р. здійснив оплату суми заборгованості, яка стягується в рамках даної цивільної справи.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд присудити стягнення понесених позивачем витрат у справі з відповідачів.

У заяві представник позивача покликається на положення: ч.1 ст.42 , ч. 1 ст. 43, ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 182, ч.1 ст.58, ч.1 ст.64 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 43, 44, 182 ЦПК України, провадження у справі №308/21209/23 в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в розмірі 11 870,40 грн. закрити; стягнути понесені позивачем судові витрати у даній цивільній справі №308/21209/23 з відповідача у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлялися належним чином. Заяв та клопотань не подавали. У заяві від 22.05.2024, просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заяву позивача про закриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», в особі представника - ОСОБА_2 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Разом із тим, до суду від відповідача по справі ОСОБА_1 надійшла заява про відсутність у неї заборгованості перед позивачем на підтвердження чого нею подано довідку ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», 15.05.2024року (за підписом начальника Ужгородського ЦОК Бідник М.В.), а також квитанцію про оплату за спожиту електричну енергію.

Вказана обставина визнається позивачем.

При цьому, представником позивача подано клопотання про закриття провадження у справі у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в розмірі 11 870,40 грн.

Позивач повідомляє суд, що після звернення до суду з позовною заявою у даній справі відповідач 12.01.2024 р. здійснив оплату суми заборгованості, яка стягується в рамках даної цивільної справи.

При цьому у клопотанні міститься покликання на ч.3 ст. 142 ЦПК України, яка передбачає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч.3 вказаної нормо учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вбачається із матеріалів справи із позовною заявою представник позивача до суду звернувся 30.11.2023. Провадження у справі відкрито 22.12.2023, згідно заяви відповідача, та квитанції про оплату, погашення заборгованості відповідача перед позивачем відбулося 12.01.2024 року.

Зі змісту поданого представником позивача клопотання від 30.05.2024 вбачається, що фактично позивач відмовляється від позовних вимог, про що свідчить і покликання на положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України. при цьому позивач просить провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в розмірі 11 870,40 грн. закрити.

Підстав для неприйняття відмови від позову судом не встановлено, тому суд вважає за потрібне закрити провадження у справі.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регламентується статтею 142 ЦПК України.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду лише відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Разом із тим, у результаті закриття провадження процесуальний закон не передбачає відшкодування судових витрат, понесених позивачем. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 308/12079/18 та від 04 серпня 2021 року справа № 686/9357/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову сплачено згідно платіжної інструкції №173986 від 22.11.2023 року позивачем 1878,80 грн.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі №379/1418/18, від 13 грудня 2022 року по справі №695/2483/20.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, від 02 грудня 2020 року по справі №317/1209/19, від 22 січня 2021 року по справі №925/1137/19, від 03 лютого 2021 року по справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року по справі №753/1203/18, від 21 грудня 2022 року по справі №357/9210/18.

Учасник справи повинен деталізувати опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Зазначення в акті приймання-передачі наданих послу переліку наданих послуг та фіксований розмір гонорару адвоката є належним розрахунком детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Наведена правова позиція узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі №922/1964/21.

В позовній заяві зазначено, що розрахунок судових витрат включає у себе витрати з надання професійної правничої допомоги у сумі 7000 грн.

Із витягу з договору про надання правничої допомоги від 25.04.2019 року №26, акту №84/23 про надання правничої допомоги від 29.11.2023 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1107924 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/1157 видно, що між ТОВ «Закарпаттяенергозбут» (Клієнт) та «Професійним адвокатським об`єднанням «Правовий альянс» (Об`єднання) в особі керуючого партнера Янєва Миколи Олександровича укладений договір, згідно якого клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання в межах умов договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 року №26 здійснити в інтересах клієнта під час розгляду цивільної справи за позовом ТОВ «Закарпаттяенергозбут» до відповідачів у суді першої інстанції усі дії, необхідні для належного захисту інтересів клієнта. Розмір винагороди за фактично надані послуги згідно опису наданих послуг становить 7000 грн.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що разом з позовною заявою представником позивача адвокатом Янєв М.О. подано акт №66/23 від 29.11.2023 року про надання правової допомоги, який містить перелік наданих послуг, що входять до складу правової допомоги, а саме: вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, формування позиції клієнта у справі (2 години), надання консультацій клієнту (2 години); визначення та аналіз норм матеріального та процесуального права для підготовки позовної заяви (1,5 год.); збір та аналіз доказів необхідних, для подання позовної заяви (1 год.), підготовка та направлення в суд першої інстанції позовної заяви у справі з додатками (5 годин), направлення відповідачам копії позовної, заяви у справі з додатками (0,5 год.) Всього на загальну вартість 7000,00 грн. загальна кількість затраченого час 12 год. Тобто 583,33 грн. за годину.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року (справа № 922/1964/21) зробила висновок про таке: «Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.».

Також Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові зробила висновок про таке: «Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.».

Слід відзначити, що положення ч.ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України є аналогічні положенням ч.ч. 3-5 та 9 ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 гривень не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 4 пункту 4 статті 137 ЦПК України та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, та представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його участі, відповідачем повністю погашено борг перед позивачем, вказаний факт представник позивача не заперечує та визнає, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 1750,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Закарпаттяенергозбут».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 142, 143, 255 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», що подане представником - Янєв Миколою Олександровичем про закриття провадження у цивільній справі № 308/21209/23 в частині стягнення суми основної заборгованості,- задовольнити.

Провадження у справі за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», що подана представником - Янєв Миколою Олександровичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, - закрити.

Повернути з державного бюджету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду згідно платіжної інструкції №173986 від 22.11.2023 року, а саме в розмірі 939,40 гривень.

Клопотання представника позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», що подане представником - Янєв Миколою Олександровичем про закриття провадження у цивільній справі № 308/21209/23 в частині стягнення із відповідача ОСОБА_1 , суми судових витрат,- задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» судові витрати по справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1750,00 грн.

Роз`яснити, що відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош