ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 1522/7210/12

провадження № 61-7911св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 травня 2024 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Кострицького В. В., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 20 лютого 2013 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2008 року № ОД17/03/2008/840-К/67 у розмірі 766 448,24 грн, що за курсом НБУ станом на 06 січня 2012 року еквівалентно 95 928,34 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 460 931,08 грн, що еквівалентно 57 689,94 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 181 341,13 грн, що еквівалентно 22 696,58 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 73 041,31 грн, що еквівалентно 9 141,82 дол. США; штраф у розмірі 51 134,72 грн, що еквівалентно 6 400,00 дол. США.

Місцевий суд мотивував рішення тим, що вимоги позову є обґрунтованими і доведеними.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2013 року, у якій також заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 03 травня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2013 року.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що ОСОБА_2 , будучи повідомленим про розгляд справи, апеляційну скаргу на рішення суду подав після спливу одного року з дня складення його повного тексту.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У травні 2024 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 травня 2024 року та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення апеляційний суд ухвалив з порушенням норм процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи. Зокрема, суд не врахував, що матеріали справи не містять доказів вручення (надсилання) ОСОБА_2 копії рішення місцевого суду. Помилковими є висновки апеляційного суду про належне повідомлення заявника про судове засідання, призначене на 20 лютого 2013 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

29 липня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2024 року зупинено касаційне провадження, а ухвалою від 30 жовтня 2024 року поновлено касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що рішення у цій справі місцевий суд ухвалив 20 лютого 2013 року.

16 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду.

ОСОБА_2 особисто отримував поштову кореспонденцію від суду першої інстанції, отже, був повідомлений про розгляд цієї справи судом, зокрема, отримав особисто під підпис повістки про виклик у судове засідання на 13 вересня 2012 року (а. с. 37), на 04 грудня 2012 року (а. с. 45), що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Зазначені судові повістки надсилалися ОСОБА_2 за адресою реєстрації його місця проживання, яка відповідає тій, що вказана ним в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 .

Про судове засідання, призначене на 20 лютого 2013 року о 12:40 год (день ухвалення оскаржуваного рішення), суд повідомив ОСОБА_2 шляхом розміщення оголошення про виклик у судове засідання у газеті «Урядовий Кур`єр».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Тлумачення частини другої статті 358 ЦПК України дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Системно аналізуючи положення ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 дійшла висновку про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала/не могла знати про розгляд справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував практику, відповідно до якої національні суди мають надавати пріоритетність дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Такий підхід є складовою частиною принципу правової визначеності у площині запобігання перегляду остаточних судових рішень за відсутності вагомих для цього підстав.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18.

У цій справі апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 особисто отримував поштову кореспонденцію від суду першої інстанції, отже, був повідомлений про розгляд цієї справи судом.

Встановивши, що позивач ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, а з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 20 лютого 2013 рокузвернувся 16 квітня 2024 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, адже сплив річного строку з дня складання повного тексту рішення суду у разі подання апеляційної скарги особою, повідомленою належним чином про розгляд справи, є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Аргументи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та не свідчать про порушення норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження.

У частині першій статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, і ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов