ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/873/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л. у цивільній справі №607/13230/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_1 . 16 листопада 1991 року Відділом ЗАГС Залізнодорожнього району міста Душанбе (Республіка Таджикистан), про що складено відповідний актовий запис №497.

В обґрунтування позову вказував, що з 2000 року сторони не підтримують жодних стосунків, у зв`язку із чим спільне життя та збереження шлюбу є неможливим.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 листопада 1991 року Відділом ЗАГС Залізнодорожнього району міста Душанбе (Республіка Таджикистан), актовий запис №497.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки на день ухвалення оскаржуваного рішення сторони були пов`язані спільним побутом, шлюбні відносини не припиняли. Іншого шлюбу ОСОБА_2 не укладав. ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що є обовязковою підставою для скасування рішення суду.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася. У письмових поясненнях просила суд розгляд справи проводити у її відсутності.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

16 листопада 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (повторне) серії НОМЕР_1 , виданим 8 липня 2016 року Відділом ЗАГС Залізнодорожнього району міста Душанбе (Республіка Таджикистан), актовий запис №497.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №2254.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України).

Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Встановивши, що між подружжям погіршились відносини, сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, їх сумісне життя є неможливим, та те, що шлюб існує лише формально, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його розірвання.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду судом першої інстанції справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спір між сторонами виник з приводу особистих немайнових відносин, і відновлення реєстрації шлюбу без наміру й можливості відновлення сімейних відносин не ґрунтується на нормах СК України.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів зазначає, що скасування судового рішення після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін, дестабілізує приватні відносини.

Отже, за наявності рішення суду про розірвання шлюбу, навіть і ухваленого з певними процесуальними порушеннями та у разі його скасування з цих підстав порушується принцип правової визначеності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11, постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 2-1931/10.

Так, дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Разом із тим, надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»),

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усіх суб`єктів права, у тому числі для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні.

Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії.

У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

Таким чином, після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин, що є неможливим внаслідок смерті одного з подружжя, скасування рішення суду про розірвання шлюбу не відповідатиме вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду. Не повідомлення про дату судового засідання у даному випадку не може бути підставою для скасування такого рішення.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі №314/1301/22.

Слід зазначити, що хоча спірні правовідносини не допускають правонаступництва, однак скасування оскаржуваного рішення суду може вплинути на майнові права і обов`язки певних осіб, зокрема, спадкоємців після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

З огляду на те, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону, підстави для застосування положень пункту 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 5 грудня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.