КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6019/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024року м. Київ

Справа № 760/19023/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Усатової І.А.,

у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

У липні 2019 рокупозивач Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 06 квітня 2018 року відповідач звернувся до Солом`янської районної філії КМЦЗ із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Наказом від 06 квітня 2018 року № НТ180406 відповідачу надано статус безробітного із 06 квітня 2018 року. Наказом від 13 квітня 2018 року № НТ180413 відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 13.04.2018 року згідно зі ст. ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття».

У результаті обміну інформації Державної служби занятості з Пенсійним Фондом України виявлено факт перебування відповідача у цивільно-правових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпорт Маркет Груп» та отримання відповідачем доходу під час перебування на обліку в Солом`янській районній філії Київського міського центру зайнятості.

На підставі відомостей, отриманих під час обміну з ПФУ та Державною фіскальною службою, КМЦЗ складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 09.11.2018 року № 2168.

У зв`язку з неможливістю проведення розслідування страхового випадку взяті до відома відомості державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про період зайнятості особи, де у електронному вигляді наявна інформація про перебування у відносинах цивільно-правового характеру ОСОБА_1 з ТОВ «Імпорт Маркет Груп».

Наказом Солом`янської районної філії КМЦЗ від 22.11.2018 року № 94 прийнято рішення про стягнення з відповідача нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 11 639,87 грн. Відповідачу надіслано повідомлення з пропозицією добровільно повернути виплачене матеріальне забезпечення, проте відповідач кошти не повернув. Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 11 639,87 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року в задоволенні позову Київського міського центру зайнятості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Київського міського центру зайнятості звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, поданим позивачем, та неповно з`ясував обставини справи. Так, під час обміну інформацією з ПФУ через Єдину інформаційно-аналітичну систему стало відомо, що у липні та серпні 2018 року відповідач перебував у відносинах цивільно-правового характеру із ТОВ «Імпорт Маркет Груп», проте суд не врахував таких відомостей.

24.01.2020 року представник КМЦЗ подав до суду клопотання, в якому просив витребувати у Головного управління державної податкової служби інформацію щодо відповідача, проте суд розглянув таке клопотання лише 13.10.2022 року та відмовив у його задоволенні у зв`язку з пропуском строків.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження факту укладення трудового чи цивільно-правового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Імпорт Маркет Груп» та отримання коштів за цим договором і як наслідок - недобросовісності у діях відповідача.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду про недоведеність позовних вимог про стягнення грошових коштів відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янської районної філії КМЦЗ із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а. с. 7, 8).

Наказом Солом`янської районної філії КМЦЗ від 06.04.2018 року № НТ180406 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 06.04.2018 року.

Наказом Солом`янської районної філії КМЦЗ від 13.04.2018 року № НТ180413 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з 13.04.2018 року згідно зі ст. ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» (а. с. 11-13).

09.11.2018 року КМЦЗ складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 2168, у якому зазначено, що провести розслідування страхового випадку по ОСОБА_1 немає можливості, у зв`язку з тим, що ТОВ «Імпорт Маркет Груп» не перебуває за юридичною адресою (а. с. 14, 15).

Наказом Солом`янської районної філії КМЦЗ від 22.11.2018 року № 181122 припинено ОСОБА_1 виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію безробітного (а. с. 20).

Наказом Солом`янської районної філії КМЦЗ від 22.11.2018 року № 94 прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 11 639,87 грн.

ОСОБА_1 надіслано повідомлення з пропозицією добровільно повернути виплачене матеріальне забезпечення, яке повернуто за закінченням встановленого строку зберігання (а. с. 22, 23).

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать, зокрема, особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.

Згідно з п.1 ч.43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 4 ч.2 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі).

Згідно з п.9 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 року № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Згідно з п. 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці і соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України № 60/69 від 13.02.2009 року, рішення про повернення коштів оформляється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що у випадку встановлення факту незаконності отримання особою матеріального забезпечення поверненню підлягає незаконно отримана сума у повному обсязі.

Відповідно до підп.1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198 (чинний, на момент виникнення спірних правовідносин), центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня: - працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту); - укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

З аналізу наведених норм вбачається, що припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку зумовлюється початком їх зайнятості, працевлаштування за наймом на умовах трудового договору, укладення ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Отже, працевлаштування застрахованої особи, яка має статус безробітної, є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та, відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 545/163/17, тлумачення ч.1 ст. 1215 ЦПК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Звертаючись до суду, КМЦЗ посилався на те, що у результаті обміну інформації Державної служби занятості з ПФУ виявлено факт перебування ОСОБА_1 у відносинах цивільно-правового характеру та отримання доходу з ТОВ «Імпорт Маркет Груп», під час перебування на обліку в Солом`янській районній філії КМЦЗ.

У спірних правовідносинах позивач зобов`язаний довести укладання відповідачем ОСОБА_1 трудового чи цивільно-правового договору з ТОВ «Імпорт Маркет Груп» з одночасним доведенням отримання від цього суб`єкта такої винагороди.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1. ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підтвердження свої вимог позивач подав до суду такі докази: копії персональної картки, відкритої на ім`я відповідача (а. с. 7, 8), заяв про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю (а. с. 9, 10), витягу із наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_1 (а.с. 11-13), акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 2168, у якому зазначено про неможливість проведення розслідування страхового випадку по ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що ТОВ «Імпорт Маркет Груп» не перебуває за юридичною адресою (а.с. 14, 15), витягу з ЄДР щодо відомостей про ТОВ «Імпорт Маркет Груп» (а.с. 16-19), наказу від 22.11.2018 року № 94 «Про відшкодування незаконно отриманих коштів» (а.с. 20), довідки-розрахунку (а.с. 21).

У поданому відзиві відповідач вказував, що у матеріалах справи міститься акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 2168 від 09.11.2018, з якого не вбачається будь-якої інформації, яка б ідентифікувала відповідача. Також він заперечував щодо укладення з ТОВ «Імпорт Маркет Груп» будь-яких угод, та зазначав, що його особисті дані використовуються незаконно. У зв`язку з цим він звернувся до правоохоронних органів.

Дослідивши зміст наданих позивачем доказів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження факту укладення трудового чи цивільно-правового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Імпорт Маркет Груп» та отримання коштів за цим договором і як наслідок - недобросовісності у діях відповідача, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 84 ЦПК України).

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що сам лише акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 2168, в якому зазначено про виявлення факту перебування відповідачем у відносинах цивільно-правового характеру з ТОВ «Імпорт Маркет Груп» та отримання доходу під час перебування на обліку в Солом`янській районній філії Київського міського центру зайнятості, не може бути визнаний достатнім доказом заявлених позовних вимог, оскільки викладена у акті обставина належними та допустимими доказами не підтверджена.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про витребування у Головного управління державної податкової служби інформацію щодо ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2020 року позивач подав до суду клопотання, в якому просив суд зобов`язати Державну податкову службу України надати інформацію щодо доходів ОСОБА_1 за період з02.07.2018 року по 19.08.2018 року (а. с. 46, 47).

Ухвалою від 13.10.2022 року суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання з підстав пропуску строку, встановленого ст. ст. 83, 84 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України).

Враховуючи те, що позов у цій справі заявлено у липні 2019 року, тоді як клопотання про витребування доказів подано позивачем у січні 2020 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. ст. 83, 84 ЦПК України, та позивач не обґрунтував неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання.

До апеляційної скарги представник Київського міського центру зайнятості додав роздруківку з Єдиної інформаційно-аналітичної системи по ОСОБА_1 , як новий доказ.

Разом з тим, долучений до апеляційної скарги представником КМЦЗ доказ не підлягає прийняттю апеляційним судом.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представник Київського міського центру зайнятості не надав доказів неможливості подання вказаного документу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15 (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Немировська О.В.