Дата документу 28.05.2024 Справа № 335/8757/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/8757/23 Пр. № 22-ц/807/1032/24Головуючий у 1-й інстанції: Гашук К.В. Повний текст складено 26.03.2024 року Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця у справі по позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ АЛЮМІНІЄВИЙ КОМБІНАТ» (надалі АТ «ЗАлК») про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2024 року стягувач ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Волошиної Є.В. звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеною скаргою на дії державного виконавця (т.с. 1 а.с. 27-35), в якій просить: - визнати неправомірними постанови заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко Світлани Миколаївни від 26.01.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями №73976475 та №73976797; - зобов`язати державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанови від 26.01.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями №73976475 та №73976797; - зобов`язати державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) поновити виконавчі провадженнями №73976475 та №73976797.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2024 року позов ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Волошиної Є.В. до АТ «ЗАлК» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, задоволено. Стягнуто з АТ «ЗАлК», у тому числі з рахунків його відокремленого структурного підрозділу ПРИДНІПРОВСЬКЕ ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ АЛЮМІНІЄВИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 21857,52 грн. Стягнуто з АТ «ЗАлК», у тому числі з рахунків його відокремленого структурного підрозділу ПРИДНІПРОВСЬКЕ ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ АЛЮМІНІЄВИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. Стягнуто з АТ «ЗАлК» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі даного рішення суду, судом було видано виконавчі листи, які було подано до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

26.01.2024 року заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С.М. були відкриті виконавчі провадження №73976475 та №73976797.

Постановами начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С.М. від 26.01.2024 року у вказаних виконавчих провадженнях було зупинено вчинення виконавчих дій, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», підстава наказ Фонду державного майна України від 04.01.2022 року №1 «Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році».

Вказані постанови стягувач отримав 12.02.2024 року.

Стягувач вважає постанови про зупинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №73976475 та №73976797 незаконними, та такими, що підлягають скасуванню.

Як зазначає стягувач, приватизація АТ «ЗАлК» відбувається з 2018 року, що свідчить про її тривалість.

Зупинення виконавчих проваджень порушує права стягувача на виконання судового рішення та отримання за цим рішенням заробітної плати стягувача, є непропорційним меті вручання у права стягувача. Державний виконавець, зупиняючи виконавчі провадження, не врахував Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Крім того, на час винесення рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, АТ «ЗАлК» вже було включено до переліку об`єктів, які підлягають приватизації.

Також стягувач вважає, що у спірних правовідносинах втручання держави у право на працю та право на мирне володіння майном здійснюється з відвертим порушенням принципу верховенства права, метою такого втручання є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації, та перетворення таких підприємств на повністю недоторканих перед законом і судом, шляхом надання їм можливості не виконувати будь-які рішення суду, навіть ті, що не пов`язані безпосередньо із грошовими виплатами.

На думку стягувача, вказані обставини не були враховані виконавцем при винесенні оскаржуваних постанов про зупинення виконавчих дій. У спірних відносинах усуненням порушення є зобов`язання виконавця скасувати незаконні постанови, що матиме наслідком відновлення виконавчих дій аж до повного виконання рішення.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Гашук К.В.(т.с. 1 а.с. 68).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року (т.с. 2 а.с. 23-25) у задоволенні скарги ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Волошиної Є.В. на постанови заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зупинення вчинення виконавчих дій у цій справі відмовлено.

Учасники цієї справи із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились, останню в апеляційному порядку не оскаржували, окрім стягувача ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, стягувач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 29-42) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі його вищезазначену скаргу у цій справі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 121).

В автоматизованому порядку суддею колегії Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_3 у зв`язку із звільненням останньої у відставку (т.с. 2 а.с. 126-127).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 15 квітня 2024 року (т.с. 2 а.с. 138), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 139), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та з урахуванням штату суддів апеляційного суду взагалі.

Боржник АТ «ЗАлК» подало апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони стягувача у цій справі (т.с. 2 а.с. 150-156).

Державний виконавець не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони заявника у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку суддями Онищенком Е.А. та Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддів Кочеткову І.В. і ОСОБА_4 у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (т.с. 2 а.с. 163-164).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 140-149, 160-162), у тому числі додатково стягувач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Волошину Є.В., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представників: стягувача ОСОБА_1 адвоката Волошиної Є.В. (т.с. 2 а.с. 43) та боржника - АТ «ЗАлК» - Сосніна Т.Ю. (т.с. 2 а.с. 165), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутності представників: стягувача ОСОБА_1 адвоката Волошиної Є.В. (т.с. 2 а.с. 43) та боржника АТ «ЗАлК» - Сосніна Т.Ю. (т.с. 2 а.с. 165).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників стягувача та боржника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга стягувача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … ухвали, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної скарги стягувача на дії державного виконавця у цій справі, керувався ст.ст. 259, 260, 449, 450, 451 ЦПК України та виходив із відсутності підстав для задоволення останньої.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена із додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/8757/23 від 13.10.2023 року (т.с. 1 а.с. 20-21) позов ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Волошиної Є.В., до АТ «ЗАлК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, задоволено. Стягнуто з АТ «ЗАлК», у тому числі з рахунків його відокремленого структурного підрозділу ПРИДНІПРОВСЬКЕ ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ АЛЮМІНІЄВИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 21857,52 грн. Стягнуто з АТ «ЗАлК», у тому числі з рахунків його відокремленого структурного підрозділу ПРИДНІПРОВСЬКЕ ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ АЛЮМІНІЄВИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень. Стягнуто з АТ «ЗАлК» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили та на підставі даного рішення суду, за заявою ОСОБА_1 , видано два виконавчі листи (т.с. 1 а.с. 24-25), які в подальшому були пред`явлені для примусового виконання до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (тс. 1 а.с. 26).

Заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С.М. 26.01.2024 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №73976475 та №73976797, з примусового виконання рішення суду у справі № 335/8757/23 (т.с. 1 а.с. 38, 41).

Постановами заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С.М. від 26.01.2024 року (т.с. 1 а.с. 37, 39) про зупинення вчинення виконавчих дій, у виконавчих провадженнях №73976475 та №73976797 зупинено вчинення виконавчих дій до завершення обставин, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із Наказом Фонду державного майна України №1 від 04.01.2022 року «Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації», зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У скарзі, яка перебуває на розгляді суду, стягувач ОСОБА_1 посилається на те, що постанови державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій такими, що не відповідають нормам Закону, порушують його законні права та підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Також, дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, та визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову (ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з визначених ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» підстав фактично є обов`язком державного виконавця.

В оскаржуваних постановах про зупинення вчинення виконавчих дій від 26.01.2024 року у виконавчих провадженнях №73976475 та №73976797, зазначено, що вчинення виконавчих дій зупинено, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із Наказом Фонду державного майна України №1 від 04.01.2022 «Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації», зі змінами та доповненнями (т.с. 1 а.с. 100-174).

Порядок приватизації державного майна визначений у ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу та переходу до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, і оформлюється наказом відповідного органу приватизації.

АТ «ЗАлК» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, 68,0095% акцій статутного капіталу якого належить Державі, та його господарська діяльність контролюється, координується і узгоджується Фондом державного майна України, відповідно до вимог чинного законодавства.

Наказом ФДМУ № 1 від 04.01.2022 року, з врахуванням змін згідно Наказу ФДМУ № 978 від 02.09.2022 року та Наказу ФДМУ № 465 від 10.03.2023, АТ «ЗАлК» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, який є у вільному доступі та розміщений на офіційному веб-сайті ФДМУ (ст. 82 ч. 3 ЦПК України).

Вказана обставина щодо включення боржника АТ «ЗАлК» до переліку об`єктів малої приватизації є встановленою та не оспорюється учасниками розгляду скарги (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов ghfdbkmyjuj висновку, що зупиняючи виконавчі дії у виконавчих провадженнях №73976475 та №73976797, державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки АТ «ЗАлК» включено до переліку об`єктів малої приватизації, та вказана приватизація не завершена на час винесення оспорюваних постанов та на час розгляду цієї скарги.

До того ж, зупинення вчинення виконавчих дій з підстав, визначених ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, є обов`язком державного виконавця.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі якого було зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №73976475 та №73976797, не містить виключень щодо зупинення вчинення виконавчих дій, у тому числі у разі стягнення з боржника заробітної плати.

При цьому, зупинення виконавчого провадження - це припинення вчинення виконавчих дій, обумовлене обставинами, що перешкоджають їх вчиненню, передбаченими у нормах Закону України «Про виконавче провадження», які не можуть бути усунуті ані виконавцем, ані учасниками виконавчого провадження, протягом певного проміжку часу. У зв`язку із зупиненням виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії по такому виконавчому провадженню допоки існують обставини, якими обумовлено зупинення виконавчого провадження, до того моменту, поки останнє не буде відновлено на підставі постанови виконавця.

Схожі висновки у постанові Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі №796/165/18 (провадження № 61-2247ав20).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16 (провадження № 12-65гс21), приписи пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є доступними, чіткими, однозначними, а дії держави з виконання цих приписів - передбачуваними і для позивача, і для відповідача. Зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника. Така мета досягається, зокрема, через зупинення виконавчого провадження про стягнення коштів із боржника, який включений до переліку підприємств, що підлягають приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заступник начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С.М., приймаючи оскаржувані у даній справі постанови про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №73976475 та №73976797, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», діяла в межах спеціального закону, оскільки АТ «ЗАлК» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.

Доводи скарги стягувача з приводу того, що зупинення вчинення виконавчих дій не має строку, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними, оскільки в оскаржуваних постановах зазначено, що вчинення виконавчих дій зупиняється до завершення обставин, які стали підставою для такого зупинення, тобто до завершення приватизації, що відповідає вимогам ч. 7 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання стягувача на необхідність, у даному випадку, застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд першої інстанції правильно вважав безпідставними, оскільки вказаний Закон не підлягає застосуванню у даних правовідносинах.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства», державними акціонерними товариства є акціонерні товариства, 100 відсотків акцій у статутному капіталі яких перебувають у державній власності.

У статутному капіталі АТ «ЗАлК» перебуває менше ніж 100 відсотків акцій у державній власності, а відтак АТ «ЗАлК» не має статуту державного підприємства (акціонерного товариства).

Також, АТ «ЗАлК» не відповідає критеріям законодавчого визначення юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, що міститься у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

ОСОБА_1 у своїй скарзі також зазначав, що зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, де він є стягувачем, порушує його право на мирне володіння майном.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції, майном є заробітна плата, а також присуджені судом виплати.

Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду становить втручання, несумісне з гарантіями, закріплениними в пункті 1 статті 1 Першого протоколу (рішення у справах «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року).

Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги ту обставину, що рішення суду за яким здійснюється стягнення на користь ОСОБА_1 ухвалено 13.10.2023 року, виконавчі листи отримані ОСОБА_1 16.01.2024 року, а відтак з урахуванням короткого проміжку часу невиконання судового рішення відсутні підстави вважати, що відбулось непропорційне втручання держави у майнове право скаржника.

Враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення цієї скарги відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Волошиної Є.В. дублюють доводи його скарги у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію стягувача, викладену в його скарзі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України врахував вищезазначені правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у цій справі.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, пов`язаного з виконанням рішення суду, у цій справі по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги стягувача ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Волошиної Є.В.не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою, постановленою з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови стягувачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок боржника будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також, апеляційним судом встановлено, що стягувач в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору за вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 30.05.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Трофимова Д.А.