Провадження № 2/357/462/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

за участю представника позивача Захарової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Кредитної спілки «СУПЕРКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог. Рух справи.

Кредитна спілка «СУПЕРКРЕДИТ» (далі «Позивач») звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за договорами, посилаючись на наступні обставини.

01.04.2020 року між сторонами було укладено Договір про споживчий кредит №СК-13/024/20/166/09С про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія), відповідно до п.1.1 якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у сумі 15000,00 гривень.

01.04.2020 року Позичальник звернувся з заявою в якій просив надати в межах ліміту відкритої йому за Кредитним договором кредитної лінії транш у сумі 15000,00 гривень.

01.04.2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додатковий договір про транш №1 Кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого її сторони погодили, що Позивач надає Відповідачу транш у розмірі 15000,00 гривень, за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення Додаткового договору про транш складає 15000,00 гривень.

Водночас, Позивачем та Відповідачем у п. 3 Додаткового договору про транш було погоджено графік платежів.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.4 Кредитного договору кредитної лінії -1 Позичальник зобов`язаний повертати кредит та сплачувати нараховані проценти в порядку, визначеному останнім укладеним Додатковим договором про транш до Договору (надалі Додатковий договір про транш), що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п.п. 8 п. 2.4 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком платежів частину кредиту щомісяця не пізніше 26 числа, вказаного в останньому укладеному Додатковому договорі про транш. Якщо кредит був частково повернутий достроково і в поточному місяці не виникає зобов`язання повертати передбачену графіком платежів частину кредиту, Позичальник зобов`язаний в будь-якому випадку сплатити не пізніше дати, вказаної в графіку платежів, фактично нараховані проценти на дату такого платежу.

Відповідно до п.3.1 Кредитного договору кредитної лінії кредит надається Позичальнику у національній валюті України, після підписання Договору готівкою в касі Кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Позичальника, або шляхом спрямування за заявою Позичальника суми виданого кредиту на його добровільний цільовий внесок в додатковий капітал.

Позивач виконав умови Кредитного договору кредитної лінії та зарахував кошти в сумі 15000,00 гривень згідно з заявою Відповідача від 01.04.2020 року на зарахування коштів в сумі 15000,00 гривень на цільовий внесок в додатковий капітал.

01.04.2020 року від Відповідача надійшла заява про повернення добровільного цільового внеску в додатковий капітал в сумі 15000,00 гривень.

Позивач повернув Відповідачу добровільний цільовий внесок в додатковий капітал, а останній його отримав, що підтверджується видатковим касовим ордером №36/13 року від 01.04.2020 року.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору кредитної лінії плата за користування кредитом (проценти) становить сімдесят вісім процентів річних. Тип процентної ставки фіксована. Збільшення фіксованої процентної ставки за Договором можливо виключно за згоди Позичальника. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кількість днів у році приймається 365 (366 для високосного року). Визначені цим пунктом проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня після надання кредиту Позичальнику (перерахування на рахунок за дорученням Позичальника або видачі готівкою, або спрямування суми виданого кредиту на добровільний цільовий внесок Позичальника в додатковий капітал) до закінчення строку дії Договору включно.

Згідно з п. 3.3 Кредитного договору кредитної лінії Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Строк на який надається кредит та графік платежів зазначаються у Додатковому договорі про транш, що є невід`ємною частиною Договору. У разі отримання кредиту траншами Сторони вносять зміни до графіку платежів шляхом підписання відповідного Додаткового договору про транш.

Відповідно до п. 3.4 Кредитного договору кредитної лінії Позивач та Відповідач домовилися, що строк позовної давності за Договором складає 10 (десять) років, у тому числі щодо неустойки.

Згідно з п. 3.5 Кредитного договору кредитної лінії прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів.

Слід також зазначити, що Відповідачем було порушено умови Кредитного договору кредитної лінії, а саме зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також cумами, не меншими, ніж зазначені в Додатковому договорі про транш №1.

Зазначене вище підтверджуються Розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Кредитному договору кредитної лінії станом на 03.04.2023 року, з якого також вбачається, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором кредитної лінії складає 18692,12 грн., з яких:

- 9 358,85 грн. сума заборгованості по тілу кредиту станом на 03.04.2023 року;

- 9 333,27 грн. сума заборгованості по сплаті процентів за період з 14.01.2022 року по 01.04.2023 року.

Також, 31.08.2020 року між сторонами було укладено Договір про споживчий кредит №СК13/046/20/166/09С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п.1.1 якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у сумі 5100,00 гривень.

31.08.2020 року Позичальник звернувся з заявою в якій просив надати в межах ліміту відкритої йому за Кредитним договором кредитної лінії транш у сумі 5100,00 грн.

31.08.2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додатковий договір про транш №1 Кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого її сторони погодили, що Позивач надає Відповідачу транш у розмірі 5100,00 грн., за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення Додаткового договору про транш складає 5100,00 грн.

Водночас, Позивачем та Відповідачем у п. 3 Додаткового договору про транш було погоджено графік платежів.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.4 Кредитного договору кредитної лінії Позичальник зобов`язаний повертати кредит та сплачувати нараховані проценти в порядку, визначеному останнім укладеним Додатковим договором про транш до Договору, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п.п. 8 п. 2.4 Кредитного договору кредитної лінії Позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком платежів частину кредиту щомісяця не пізніше 26 числа, вказаного в останньому укладеному Додатковому договорі про транш. Якщо кредит був частково повернутий достроково і в поточному місяці не виникає зобов`язання повертати передбачену графіком платежів частину кредиту, Позичальник зобов`язаний в будь-якому випадку сплатити не пізніше дати, вказаної в графіку платежів, фактично нараховані проценти на дату такого платежу.

Відповідно до п.3.1 Кредитного договору кредитної лінії кредит надається Позичальнику у національній валюті України, після підписання Договору готівкою в касі Кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Позичальника, або шляхом спрямування за заявою Позичальника суми виданого кредиту на його добровільний цільовий внесок в додатковий капітал.

Позивач виконав умови Кредитного договору кредитної лінії та надав кредит в сумі 5100,00 грн. згідно доручення Відповідача від 31.08.2020 року в сумі 5100,00 грн. на АТ «УКРСИББАНК», що підтверджується платіжною інструкцією №22531 від 31.08.2020 року.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору кредитної лінії плата за користування кредитом (проценти) становить сімдесят вісім процентів річних. Тип процентної ставки фіксована. Збільшення фіксованої процентної ставки за Договором можливо виключно за згоди Позичальника. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кількість днів у році приймається 365 (366 для високосного року). Визначені цим пунктом проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня після надання кредиту Позичальнику (перерахування на рахунок за дорученням Позичальника або видачі готівкою) до закінчення строку дії Договору включно.

Відповідно до п. 3.3 Кредитного договору кредитної лінії Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Строк на який надається кредит та графік платежів зазначаються у Додатковому договорі про транш, що є невід`ємною частиною Договору. У разі отримання кредиту траншами Сторони вносять зміни до графіку платежів шляхом підписання відповідного Додаткового договору про транш.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 3.4 Кредитного договору кредитної лінії Позивач та Відповідач домовилися, що строк позовної давності за Договором складає 10 (десять) років, у тому числі щодо неустойки.

Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору кредитної лінії прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів.

Відповідачем було порушено умови Кредитного договору кредитної лінії, а саме зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також cумами, не меншими, ніж зазначені в Додатковому договорі про транш.

Зазначене вище підтверджуються Розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Кредитному договору кредитної лінії-2 станом на 31.08.2023 року, з якого також вбачається, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором кредитної лінії-2 складає 4605,10 грн., з яких:

- 1817,99 грн. сума заборгованості по тілу кредиту станом на 31.08.2023 року;

- 2787,11 грн. сума заборгованості по процентам за період з 14.01.2022 року по 31.08.2023 року.

З огляду на викладене, Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь:

заборгованість по Договору про споживчий кредит №СК-13/024/20/166/09С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія) від 01.04.2020 року:

- 9 358,85 грн. сума заборгованості по тілу кредиту станом на 03.04.2023 року;

- 9 333,27 грн. сума заборгованості по сплаті процентів за період з 14.01.2022 року по 01.04.2023 року;

заборгованість по Договору про споживчий кредит №СК-13/046/20/166/09С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія) від 31.08.2020 року:

- 1817,99 грн. сума заборгованості по тілу кредиту станом на 31.08.2023 року;

- 2787,11 грн. сума заборгованості по процентам за період з 14.01.2022 року по 31.08.2023 року, що разом складає суму в розмірі 23297,22 грн.;

судові витрати по справі.

08.02.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження по даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 41).

29.03.2024 року до канцелярії суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній частково заперечував проти задоволення позовних вимог, просила їх задовольнити в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту за двома договорами. Зазначив, що ним здійснювалася сплата за договорами кредиту, що на його думку не було враховано Позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 54-55).

22.04.2024 року до канцелярії суду від представника Позивача надійшли заперечення на відзив, у якому останній зазначив, що фактично сплачені Відповідачем суми коштів за договорами кредиту були враховані Позивачем при формуванні позовних вимог, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 68-69).

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві та запереченням на відзив.

У судові засідання Відповідач/його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявні заяви представника Позивача про розгляд справи без її участі (а.с. 104-105, 129).

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

01.04.2020 року між сторонами було укладено Договір про споживчий кредит №СК-13/024/20/166/09С про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія), відповідно до п.1.1 якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у сумі 15000,00 гривень.

01.04.2020 року Позичальник звернувся з заявою в якій просив надати в межах ліміту відкритої йому за Кредитним договором кредитної лінії транш у сумі 15000,00 гривень.

01.04.2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додатковий договір про транш №1 Кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого її сторони погодили, що Позивач надає Відповідачу транш у розмірі 15000,00 гривень, за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення Додаткового договору про транш складає 15000,00 гривень.

Водночас, Позивачем та Відповідачем у п. 3 Додаткового договору про транш було погоджено графік платежів.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.4 Кредитного договору кредитної лінії -1 Позичальник зобов`язаний повертати кредит та сплачувати нараховані проценти в порядку, визначеному останнім укладеним Додатковим договором про транш до Договору (надалі Додатковий договір про транш), що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п.п. 8 п. 2.4 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком платежів частину кредиту щомісяця не пізніше 26 числа, вказаного в останньому укладеному Додатковому договорі про транш. Якщо кредит був частково повернутий достроково і в поточному місяці не виникає зобов`язання повертати передбачену графіком платежів частину кредиту, Позичальник зобов`язаний в будь-якому випадку сплатити не пізніше дати, вказаної в графіку платежів, фактично нараховані проценти на дату такого платежу.

Відповідно до п.3.1 Кредитного договору кредитної лінії кредит надається Позичальнику у національній валюті України, після підписання Договору готівкою в касі Кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Позичальника, або шляхом спрямування за заявою Позичальника суми виданого кредиту на його добровільний цільовий внесок в додатковий капітал.

Позивач виконав умови Кредитного договору кредитної лінії та зарахував кошти в сумі 15000,00 гривень згідно з заявою Відповідача від 01.04.2020 року на зарахування коштів в сумі 15000,00 гривень на цільовий внесок в додатковий капітал.

01.04.2020 року від Відповідача надійшла заява про повернення добровільного цільового внеску в додатковий капітал в сумі 15000,00 гривень.

Позивач повернув Відповідачу добровільний цільовий внесок в додатковий капітал, а останній його отримав, що підтверджується видатковим касовим ордером №36/13 року від 01.04.2020 року.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору кредитної лінії плата за користування кредитом (проценти) становить сімдесят вісім процентів річних. Тип процентної ставки фіксована. Збільшення фіксованої процентної ставки за Договором можливо виключно за згоди Позичальника. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кількість днів у році приймається 365 (366 для високосного року). Визначені цим пунктом проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня після надання кредиту Позичальнику (перерахування на рахунок за дорученням Позичальника або видачі готівкою, або спрямування суми виданого кредиту на добровільний цільовий внесок Позичальника в додатковий капітал) до закінчення строку дії Договору включно.

Згідно з п. 3.3 Кредитного договору кредитної лінії Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Строк на який надається кредит та графік платежів зазначаються у Додатковому договорі про транш, що є невід`ємною частиною Договору. У разі отримання кредиту траншами Сторони вносять зміни до графіку платежів шляхом підписання відповідного Додаткового договору про транш.

Відповідно до п. 3.4 Кредитного договору кредитної лінії Позивач та Відповідач домовилися, що строк позовної давності за Договором складає 10 (десять) років, у тому числі щодо неустойки.

Згідно з п. 3.5 Кредитного договору кредитної лінії прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів.

Слід також зазначити, що Відповідачем було порушено умови Кредитного договору кредитної лінії, а саме зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також cумами, не меншими, ніж зазначені в Додатковому договорі про транш №1.

Зазначене вище підтверджуються Розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Кредитному договору кредитної лінії станом на 03.04.2023 року, з якого також вбачається, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором кредитної лінії складає 18692,12 грн., з яких:

- 9 358,85 грн. сума заборгованості по тілу кредиту станом на 03.04.2023 року;

- 9 333,27 грн. сума заборгованості по сплаті процентів за період з 14.01.2022 року по 01.04.2023 року.

Також, 31.08.2020 року між сторонами було укладено Договір про споживчий кредит №СК13/046/20/166/09С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п.1.1 якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у сумі 5100,00 гривень.

31.08.2020 року Позичальник звернувся з заявою в якій просив надати в межах ліміту відкритої йому за Кредитним договором кредитної лінії транш у сумі 5100,00 грн.

31.08.2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додатковий договір про транш №1 Кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого її сторони погодили, що Позивач надає Відповідачу транш у розмірі 5100,00 грн., за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення Додаткового договору про транш складає 5100,00 грн.

Водночас, Позивачем та Відповідачем у п. 3 Додаткового договору про транш було погоджено графік платежів.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.4 Кредитного договору кредитної лінії Позичальник зобов`язаний повертати кредит та сплачувати нараховані проценти в порядку, визначеному останнім укладеним Додатковим договором про транш до Договору, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п.п. 8 п. 2.4 Кредитного договору кредитної лінії Позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком платежів частину кредиту щомісяця не пізніше 26 числа, вказаного в останньому укладеному Додатковому договорі про транш. Якщо кредит був частково повернутий достроково і в поточному місяці не виникає зобов`язання повертати передбачену графіком платежів частину кредиту, Позичальник зобов`язаний в будь-якому випадку сплатити не пізніше дати, вказаної в графіку платежів, фактично нараховані проценти на дату такого платежу.

Відповідно до п.3.1 Кредитного договору кредитної лінії кредит надається Позичальнику у національній валюті України, після підписання Договору готівкою в касі Кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Позичальника, або шляхом спрямування за заявою Позичальника суми виданого кредиту на його добровільний цільовий внесок в додатковий капітал.

Позивач виконав умови Кредитного договору кредитної лінії та надав кредит в сумі 5100,00 грн. згідно доручення Відповідача від 31.08.2020 року в сумі 5100,00 грн. на АТ «УКРСИББАНК», що підтверджується платіжною інструкцією №22531 від 31.08.2020 року.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору кредитної лінії плата за користування кредитом (проценти) становить сімдесят вісім процентів річних. Тип процентної ставки фіксована. Збільшення фіксованої процентної ставки за Договором можливо виключно за згоди Позичальника. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кількість днів у році приймається 365 (366 для високосного року). Визначені цим пунктом проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня після надання кредиту Позичальнику (перерахування на рахунок за дорученням Позичальника або видачі готівкою) до закінчення строку дії Договору включно.

Відповідно до п. 3.3 Кредитного договору кредитної лінії Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Строк на який надається кредит та графік платежів зазначаються у Додатковому договорі про транш, що є невід`ємною частиною Договору. У разі отримання кредиту траншами Сторони вносять зміни до графіку платежів шляхом підписання відповідного Додаткового договору про транш.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 3.4 Кредитного договору кредитної лінії Позивач та Відповідач домовилися, що строк позовної давності за Договором складає 10 (десять) років, у тому числі щодо неустойки.

Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору кредитної лінії прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів.

Відповідачем було порушено умови Кредитного договору кредитної лінії, а саме зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також cумами, не меншими, ніж зазначені в Додатковому договорі про транш.

Зазначене вище підтверджуються Розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Кредитному договору кредитної лінії-2 станом на 31.08.2023 року, з якого також вбачається, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором кредитної лінії-2 складає 4605,10 грн., з яких:

- 1817,99 грн. сума заборгованості по тілу кредиту станом на 31.08.2023 року;

- 2787,11 грн. сума заборгованості по процентам за період з 14.01.2022 року по 31.08.2023 року.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення Відповідачем усіх належних платежів по указаних кредитних договорах на рахунок кредитора матеріали справи не містять.

Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою Суду відносяться й грошові кошти.

У пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 1054 ЦК Украі?ни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Дані норми свідчать про те, що обов`язок позичальника щомісячно виплачувати проценти до дня повернення позики у разі відсутності іншої? домовленості сторін, може бути застосований? лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Висновки суду.

Отже, Позивачем доведено та Відповідачем не оспорювався факт укладення кредитних договорів та факт отримання Відповідачем грошових коштів в загальному розмірі 2100,00 гривень (15000,00 гривень + 5100,00 гривень).

Позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту та перерахував йому грошові кошти в указаному розмірі. Натомість Відповідач свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними у повному обсязі не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість, яка з урахуванням сум фактично сплачених грошових коштів (а.с. 26), становить 23297,22 гривень (а.с. 4-5, 6-7, 135, 136).

Доводи Відповідача про те, що Позивачем не враховано фактично сплачені ним кошти на знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у справі документами.

З огляду на викладене, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Позивачем було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривень (а.с. 33).

З огляду на викладене з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 гривень, сплату якого документально підтверджено.

Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати понесені на правову допомогу в розмірі 3500,00 гривень.

Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа №755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду: Договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.04.2024 року, Додаткову угоду №695 від 24.06.2024 року, Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 24.06.2024 року на суму 6000,00 грн.

Отже, судом встановлено, що з боку позивача дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу та відповідно між позивачем та адвокатом склалися договірні відносини.

У своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також суд зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Оскільки витрат понесені на професійну правничу допомогу з боку позивача підтверджені, при цьому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача з урахуванням вищенаведеного, підлягає стягненню понесення витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Кредитної спілки «СУПЕРКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «СУПЕРКРЕДИТ» заборгованість за Договором про споживчий кредит №СК-13/024/20/166/09С від 01.04.2020 року у розмірі 18692,12 гривень та заборгованість за Договором про споживчий кредит №СК-13/046/20/166/09С від 31.08.2020 року у розмірі 4605,10 гривень, а всього стягнути 23297,22 гривень (двадцять три тисячі двісті девяносто сім гривень 22 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «СУПЕРКРЕДИТ» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «СУПЕРКРЕДИТ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 гривень (три тисячі п`ятост гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Кредитна спілка «СУПЕРКРЕДИТ»», , місцезнаходження: вулиця Жилянська, будинок 68, приміщення 321, кімната 3, місто Київ, 01033.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 09.12.2024 року.

Суддя В. П. Цукуров