Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7967/23 Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М.
Категорія 31 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/7967/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяна Олексіївна, про визнання недійсним договору дарування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2023 року та на додаткове рішення цього ж суду від 5 вересня 2023 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Янчука Максима Олександровича, на додаткове рішення цього ж суду від 5 вересня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Полонця С.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що їй стало відомо про те, що 7 березня 2023 року ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли в дар по 35/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О.

Вважає, що вказаний договір підлягає визнанню недійсним. Так, їй на праві власності належить 65/100 частин житлового будинку за вищезазначеною адресою. Інші 35/100 будинку належали спочатку ОСОБА_5 , а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , яка здійснила відчуження цієї частини будинку на користь ОСОБА_2 , а остання через декілька місяців подарувала зазначену частину будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вказує, що ніхто не запропонував їй викупити вказану частину будинку, незважаючи на те що співвласники будинку мають переважне право на придбання іншої частини будинку.

Підкреслила, що земельна ділянка площею 500 кв.м. для індивідуального будівництва житлового будинку була виділена лише ОСОБА_7 згідно з рішенням № 272 виконкому Житомирської міської ради народних депутатів від 7 квітня 1964 року.

Звертає увагу на те, що вказаний житловий будинок не поділений в натурі. Оскільки поділу будинку офіційно не відбулося, то всі питання його відчуження є вочевидь незаконними.

Таким чином, просила суд визнати недійсним договір дарування 35/100 частин будинку АДРЕСА_1 , який укладений 7 березня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., з моменту його укладення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_2 адвокат Янчук М.О., звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 37000 грн.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2023 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зокрема, зазначає, що незаконність та необґрунтованість рішення полягає в неповноті та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Вказує, що була вимушена звернутися до компетентних органів щодо надання інформації з приводу поділу будинку (виділення часток). Згідно з відповідями Житомирської міської ради, архівного відділу Житомирської міської ради, Комунального підприємства «Житомирське міжміське бюро по технічній інвентаризації» Житомирської обласної ради, Житомирського обласного державного архіву, Держгеокадстру, інформація щодо поділу будинку відсутня. Отже, стверджує, що оскільки поділу будинку не було, то всі дії, пов`язані з його відчуженням, є незаконними, та договір дарування підлягає визнанню недійсним.

Судом не перевірено і ту обставину, що фактично договору дарування не було, а замість нього укладено договір купівлі-продажу частини будинку, підтвердженням чого вказує відповідне оголошення про продаж 35/100 частин житлового будинку, де зазначається сума 12500 доларів США.

На думку позивачки, оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є родичами ОСОБА_2 , договір дарування між ними укладений неправомірно.

ОСОБА_1 та представником ОСОБА_2 адвокатом Янчуком М.О., також подано апеляційні скарги на додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2023 року.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2023 року та відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Зокрема, зазначає, що на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Проте вищевказаних документів до матеріалів справи долучено не було, натомість міститься лише відмітка на договорі про надання адвокатських послуг про нібито отримання адвокатом від ОСОБА_2 37000 грн. Тому вважає, що не було взагалі жодної оплати адвокатських послуг.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Янчук М.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 37000 грн.

Зокрема, зазначає, що розмір гонорару адвоката визначений сторонами у договорі про надання правничої допомоги та є фіксованим. Враховуючи особливості спірних правовідносин, обсяг виконаних ним робіт та часом, витраченим на їх виконання, суд безпідставно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5000 грн.

Звертає увагу на ту обставину, що позивачкою не спростовано співмірність таких витрат, відтак суд безпідставно самостійно зменшив їх розмір.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Янчук М.О., на додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2023 року ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зокрема, погоджується з висновком суду про те, що витрати на правничу допомогу у розмірі 37000 грн є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником відповідачки на надання правничої допомоги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 65/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 жовтня 2008 року.

Співвласником зазначеного житлового будинку була ОСОБА_5 , яка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 30 жовтня 2008 року, набула у власність 35/100 ідеальних часток вказаного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_6 , на ім`я якої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. 31 серпня 2022 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 35/100 частин цього житлового будинку.

13 січня 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за умовами якого остання набула у власність 35/100 ід. часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

7 березня 2023 року ОСОБА_2 подарувала 35/100 частин цього житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в рівних частках кожному. Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. 7 березня 2023 року та зареєстрований в реєстрі за № 3414.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною третьою даної норми передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ( частина п`ята статті 203 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

На час укладення оскаржуваного правочину право власності дарувальника на вищезазначене нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і будь-яких обтяжень не містило, а тому вказана особа мала право на відчуження такого майна іншим відповідачам.

Встановлене законом переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності співвласника поширюється на випадки саме продажу частки у праві спільної часткової власності та не стосується укладення договору дарування.

Саме до такого висновку дійшов суд першої інстанції при вирішенні спору.

Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в пункті 3 статті 3 та статті 627 ЦК України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 цього Кодексу).

Договір дарування - це домовленість, за якою одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Договір дарування належить до безоплатних правочинів, за умовами якого обдаровуваний не має перед дарувальником будь-якого зобов`язання матеріального характеру.

ОСОБА_2 , набувши у встановленому законом порядку право власності на 35/100 частин вказаного житлового будинку, уклала з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір дарування цього нерухомого майна. При цьому, ідеальна частка вказаного домоволодіння є самостійним об`єктом цивільних правовідносин, отже укладення спірного договору дарування жодним чином не порушує права позивачки й не є підставою для визнання його недійсним.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на ту обставину, що фактично між відповідачами укладений договір купівлі-продажу вказаної частини житлового будинку.

Так, за правилами статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до частини другої статті 717 ЦК України договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У статті 655 ЦК України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Змагальність сторін є однією із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; виникнення між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Отже, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. З учиненням удаваного правочину сторони навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце.

Для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення певної особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

Укладаючи спірний договір , відповідачі усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір, та що такий договір не є удаваним ( що також відображено у відповідних положеннях цього договору).

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 не обгрунтувала удаваності договору дарування 35/100 частин вказаного житлового будинку з метою приховання відповідачами договору купівлі-продажу цього нерухомого майна, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між ними виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та, що воля обох сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені укладеним між ними договором дарування.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність родинних відносин між відповідачами як підставу для визнання договору дарування недійсним, є безпідставним, оскільки закон не містить норм, які б передбачали можливість укладення договору дарування виключно між особами, які перебувають між собою у родинних стосунках.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів також вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Так, частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною четвертою статті 137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як свідчать матеріали справи, 28 серпня 2023 року адвокат Янчук М.О. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37000 грн.

На підтвердження понесених витрат представником відповідачки надано договір про надання адвокатських послуг №36/23 від 3 липня 2023 року, в пункті 4.1. якого зазначено, що за послуги, які надаються адвокатом у відповідності з умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 37000 грн.

4 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила відмовити представнику відповідачки в ухваленні додаткового рішення про стягнення 37000 грн. витрат на правничу допомогу.

Заява обгрунтована тим, що зазначені кошти фактично не були сплачені адвокату та відсутні докази на підтвердження надання адвокатських послуг на вказану суму.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, категорію та складність даної справи, а також заперечення позивачки, викладені у її заяві від 4 вересня 2023 року та дійшов обгрунтованого висновку про зменшення таких витрат до 5000 грн.

Таким чином, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,270, 367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Янчука Максима Олександровича, залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 5 вересня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: