ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року

м. Київ

справа № 495/7605/19

провадження № 61-2669св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області,

треті особи: ОСОБА_2 , мале колективне підприємство «Мрія-2»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О. С. Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі - ВК Білгород-Дністровської міської ради), треті особи: ОСОБА_2 , мале колективне підприємство «Мрія-2» (далі - МКП «Мрія-2»), про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2010 року ВК Білгород-Дністровської міської ради видано МКП «Мрія-2» свідоцтво про право власності на магазин змішаної торгівлі, літ. «Б», загальною площею 1 168,2 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 . Підставою для видачі вказаного свідоцтва про право власності було рішення ВК Білгород-Дністровської міської ради від 05 серпня 2010 року № 775, замість договору купівлі-продажу від 18 червня 1999 року та акту передачі майна державного підприємства від 21 червня 1999 року. Державна реєстрація права власності на магазин за МКП «Мрія-2» проведена комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації») 12 серпня 2010 року.

Позивач вважав, що вказане свідоцтво про право власності на магазин змішаної торгівлі від 10 серпня 2010 року є недійсним та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, 05 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу частки вищевказаного магазину. Цього самого дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 також було укладено договір купівлі-продажу іншої частки магазину. Таким чином, він став власником частки магазину змішаної торгівлі, літ. «Б», загальною площею 1 168,2 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - іншої частки магазину.

У 2015 році МКП «Мрія-2» звернулося до суду з позовом нього, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Білгород-Дністровська міська рада, про визнання договорів недійсними та витребування майна.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року у справі № 495/9109/17, яке набрало після апеляційного та касаційного перегляду законної сили, позов МКП «Мрія-2» задоволено частково. Витребувано із його та ОСОБА_2 володіння на користь МКП «Мрія-2» магазин змішаної торгівлі, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , літ. «Б», загальною площею 1 168,2 кв.м.

Вказане рішення суду мотивовано тим, що приміщення магазину, яке належить МКП «Мрія-2» на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10 серпня 2010 року ВК Білгород-Дністровської міської ради на підставі рішення ВК Білгород-Дністровської міської ради від 05 серпня 2010 року № 775, замість договору купівлі-продажу від 18 червня 1999 року та акту передачі майна державного підприємства від 21 червня 1999 року, вибуло із володіння малого колективного підприємства поза його волею, незаконним шляхом, особою, яка не мала права його відчужувати.

Разом з тим, існує інше рішення Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2010 року у справі № 2-6686/08, що набрало законної сили, яким позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до МКП «Мрія-2», ВК Білгород-Дністровської міської ради задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між МКП «Мрія-2» та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , згідно з яким МКП «Мрія-2» продало, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придбали магазин змішаної торгівлі, літ. «Б», з самовільно реконструйованими підвальними приміщеннями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , літ. «Б», загальною площею 1 168,2 кв. м. Визнано право власності на вищевказаний магазин змішаної торгівлі за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у рівних частках.

У вказаному судовому рішенні встановлено, що представники ВК Білгород-Дністровської міської ради та МКП «Мрія-2» з позовними вимогами погодилися у повному обсязі, просили суд задовольнити позов.

Крім того, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2010 року у справі № 2-3862/10, що набрало законної сили, позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ВК Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво задоволено. Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у рівних частках право власності на самочинно збудовані будівлі, які розташовані на території магазину змішаної торгівлі, літ. «Б», загальною площею 1 168,2 кв. м, торговою площею 718 кв. м, по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 0,045 га.

У зазначеному судовому рішення також встановлено, що представник ВК Білгород-Дністровської міської ради визнає вказані позовні вимоги.

Позивач вважав, що МКП «Мрія-2» на час розгляду цивільної справи № 495/9109/17 не могло бути власником магазину змішаної торгівлі, літ. «Б», загальною площею 1 168,2 кв. м, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 серпня 2010 року ВК Білгород-Дністровської міської ради на підставі рішення ВК Білгород-Дністровської міської ради від 05 серпня 2010 року № 775, замість договору купівлі-продажу від 18 червня 1999 року та акту передачі майна державного підприємства від 21 червня 1999 року, оскільки МКП «Мрія-2» продало магазин ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 10 вересня 2008 року, а тому останні станом на 15 червня 2010 року були власниками магазину у рівних частках на підставі договору купівлі-продажу та технічного паспорту, що підтверджується вищевказаними судовими рішеннями у справах № 2-6686/08, № 2-3862/10, де ВК Білгород-Дністровської міської ради, як відповідач, визнавав позовні вимоги.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на магазин змішаної торгівлі, літ. «Б», загальною площею 11 68,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , серії САВ № 621310, видане 10 серпня 2010 року ВК Білгород-Дністровської міської ради;

- скасувати державну реєстрацію права власності за МКП «Мрія-2» на вищевказаний магазин змішаної торгівлі, проведену 12 серпня 2010 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року у складі судді Мишка В. В. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на магазин змішаної торгівлі, літ. «Б», загальною площею 1 168,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , серії САВ № 621310, видане 10 серпня 2010 року ВК Білгород-Дністровської міської ради.

Скасовано державну реєстрацію права власності на магазин змішаної торгівлі, літ. «Б», загальною площею 1 168,2 кв. м, за МКП «Мрія-2», проведену 12 серпня 2010 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації».

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ВК Білгород-Дністровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , МКП «Мрія-2», про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, міськрайонний суд виходив із його обґрунтованості та правомірності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу МКП «Мрія-2» задоволено частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спірний магазин змішаної торгівлі, серії НОМЕР_1 , видане 10 серпня 2010 року ВК Білгород-Дністровської міської ради, та скасування державної реєстрації права власності за МКП «Мрія-2» на вищевказаний магазин змішаної торгівлі, проведеної 12 серпня 2010 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», зазначивши відповідачем ВК Білгород-Дністровської міської ради, а МКП «Мрія-2» третьою особою. Тоді як МКП «Мрія-2» є юридичною особою, свідоцтво про право власності на ім`я якої та державну реєстрацію права власності якої на спірний об`єкт нерухомого майна за позовом ОСОБА_1 підлягало визнанню недійсним та скасуванню. Отже, МКП «Мрія-2» повинно було бути залучено до участі у справі в якості відповідача, а не третьою особою. Задовольняючи позов, міськрайонний суд не звернув уваги на те, що МКП «Мрія-2» не є стороною у цивільному процесі з відповідними цивільними правами та обов`язками відповідача. Як наслідок, суд першої інстанції прийняв рішення про право власності МКП «Мрія-2» на нерухоме майно без його залучення відповідачем до участі у справі, що відповідно до положень пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з підстав не залучення до участі в справі відповідачем особи, право власності якої на нерухоме майно оспорено позивачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення міськрайонного суду залишити у силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2024 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено. Поновлено представникові ОСОБА_1 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Підставами касаційного оскарження зазначено пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції невірно застосував у спірних правовідносинах пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, згідно з яким порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщосуд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Вказаною нормою процесуального права не передбачено, яка саме форма незалучення до участі у справі є підставою для скасування рішення. МКП «Мрія-2» було залучено до участі у справі в якості третьої особи, тому у повній мірі мало можливість та користувалося усіма наданими процесуальним законом правами та обов`язками, у тому числі, на вступ у справу як третя особа з самостійними вимогами та звернення з позовними вимогами, а також на апеляційне оскарження. У справі, яка переглядається, наявний лише один відповідач - ВК Білгород-Дністровської міської ради, який і видав оспорене свідоцтво про право власності. Отже, позовна вимога про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на магазин змішаної торгівлі пред`явлена до належного відповідача, який і повинен відповідати за цією вимогою, а тому позов в цій частині підлягав задоволенню. Якщо суд вважав, що позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності повинна була бути пред`явлена до МКП «Мрія-2», як до відповідача, то в цій частині суду належало відмовити у позові з підстав неналежності відповідача. За весь час розгляду справи суд не роз`яснив позивачеві, хто саме повинен бути належним відповідачем у спірних правовідносинах.

Посилається на відповідні праві висновки, викладені у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзиви ОСОБА_6 та МКП «Мрія-2» на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в якому зазначено, що постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Посилання в касаційній скарзі на відповідні судові рішення Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду є безпідставними і нерелевантними до обставин цієї справи. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про пред`явлення позивачем позову до неналежного відповідача. Крім того, 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 пред`явлено новий позов до ВК Білгород-Дністровської міської ради та МКП «Мрія-2» про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2023 року відкрито провадження у вищевказаній справі № 495/12994/23. Таким чином, у судах перебуває дві справи з аналогічними позовними вимогами та підставами.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судом установлено, що у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВК Білгород-Дністровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , МКП «Мрія-2», в якому просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірний магазин змішаної торгівлі, серії НОМЕР_1 , видане 10 серпня 2010 року ВК Білгород-Дністровської міської ради, та скасувати державну реєстрацію права власності за МКП «Мрія-2» на вищевказаний магазин змішаної торгівлі, проведену 12 серпня 2010 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», зазначивши відповідачем ВК Білгород-Дністровської міської ради, а МКП «Мрія-2» третьою особою.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справа № 304/284/18, провадження № 14-517цс19, зроблено висновок, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17, провадження № 12-280гс18). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, провадження № 14-376цс18, (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 (пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17, провадження № 14-46цс20 (пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20, провадження № 12-31гс22).

Більше того, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спірний магазин змішаної торгівлі, серії НОМЕР_1 , видане 10 серпня 2010 року ВК Білгород-Дністровської міської ради, та скасування державної реєстрації права власності за МКП «Мрія-2» на вищевказаний магазин змішаної торгівлі, проведеної 12 серпня 2010 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», зазначивши відповідачем ВК Білгород-Дністровської міської ради, а МКП «Мрія-2» третьою особою.

Тоді як МКП «Мрія-2» є юридичною особою, свідоцтво про право власності на ім`я якої та державну реєстрацію права власності якої на спірний об`єкт нерухомого майна за позовом ОСОБА_1 підлягало визнанню недійсним та скасуванню, а отже, МКП «Мрія-2» повинно було бути залучено до участі у справі в якості відповідача, а не третьою особою.

Апеляційний суд вірно зазначив, що МКП «Мрія-2» не є стороною у цивільному процесі з відповідними цивільними правами та обов`язками відповідача. Як наслідок, суд першої інстанції прийняв рішення про право власності МКП «Мрія-2» на нерухоме майно без залучення МКП «Мрія-2» відповідачем до участі у справі, що відповідно до положень пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з підстав не залучення до участі в справі відповідачем особи, право власності якої на нерухоме майно оспорено позивачем.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційної інстанції невірно застосував у спірних правовідносинах пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки вказаною нормою процесуального права не передбачено, яка саме форма незалучення до участі у справі є підставою для скасування рішення, є безпідставними, так як МКП «Мрія-2», яке є власником спірного нерухомого майна, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, а процесуальний статус відповідача та третьої особи є суттєво різним, впливає на реалізацію ними процесуальних прав та обов`язків.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права. При цьому, наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Отже, висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладених у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник