Справа № 490/5655/22
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі судових засідань Черновій Н.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Тетяна Євгенівни, про визнання частково недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є., у якому позивач просить: визнати договір купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою від 04 січня 2021 року, посвідченого приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 3 в частині продажу ОСОБА_1 та купівлю ОСОБА_4 44/100 часток домоволодіння з усіма господарськими і побутовими спорудами та будівлями, та 23/25 частик у праві власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 ; повернути у власність ОСОБА_1 44/100 часток домоволодіння з усіма господарськими і побутовими спорудами та будівлями, та 23/25 частик у праві власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 ; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов у якому вона просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність.

Від третьої особи приватного нотаріуса Біцюк Т.Є. надійшли заперечення на позову, у яких вона просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на його безпідставність.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання з`явилася позивач та її представник ОСОБА_2 , які позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, просив відмовити у його задоволення.

Треті особи до суду не з`явилися з невідомих причин. Заперечень проти розгляду справи за відсутності третіх осіб до суд не надійшло, тому суд дійшов всиновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали судом встановлено таке.

Між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (Продавці) та ОСОБА_4 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є. (реєстраційний №3).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 цього договору Продавці відчужили належні їм на праві власності частки у праві власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 44/100, ОСОБА_5 56/100 та земельну ділянку за цією адресою у відповідних частках ОСОБА_1 23/25, ОСОБА_5 2/25.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору продаж відчужуваного нерухомого майна за домовленістю сторін вчинено за 936 902, грн, з яких продаж домоволодіння за 767 472,00 грн, земельної ділянки за 169 430,00 грн, які отримані Продавцями від Покупця відповідно до вимог чинного законодавства до підписання цього договору: ОСОБА_5 512 000,00 грн; ОСОБА_1 424 802, 00 грн. Сторони договору домовилися, що зазначену суму вважають справедливою та вигідною для них, її розмір не пов`язаний із збігом важких обставин і сторони повністю задовольняє. Вимоги Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, щодо здійснення розрахунків готівкою, Сторонам роз`яснено. Сторони своїми підписами під цим договором підтверджують факт повного розрахунку за продані домоволодіння та земельну ділянку.

З наданою на вимогу суду приватним нотаріусом Біцюк Т.Є., надала копії документів на підставі яких нею було посвідчено договір купівлі-продажу, що оскаржується.

Так, 04 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 надала приватному нотаріусу Біцюк Т.Є. заяву про те, що 23/25 частин у праві власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 належить їй особисто та не є спільною власністю, оскільки придбана а порядку безоплатної приватизації відповідно до вимог Земельного кодексу України.

ОСОБА_6 (чоловік позивача, який помер) надав приватному нотаріусу заяву про те, що дає згоду ОСОБА_1 на відчуження 44/100 частин у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Біцюк Т.Є. також надано інші документи, які були підставою для укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, а саме: документи, що посвідчують особи сторін договору, свідоцтво про шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , витяги та інформаційні довідки з Державних реєстрів, відповіді на запити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2007 року, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 , технічних паспорт, державний акт на землю, звіт про незалежну оцінку нерухомого майна.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

З наведеного слідує, що однією з умов для дійсності правочину (зокрема і договору купівлі-продажу) є вільне волевиявлення, яке відповідає внутрішній волі особи та цей правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Звертаючись до суду із цим позов позивач вказує на те, що вона не мала наміру продавати належне їй майно. До приватного нотаріуса Біцюк Т.Є. позивачка приїздила, документи підписувала, вважаючи що надає нотаріусу заяву про відмову купувати частину домоволодіння ОСОБА_5 . При цьому позивач зазначила, що зі зміст документів, які вона підписувала, їй невідомий. З документами її не ознайомлювали, надали лише відповідну сторінку з місцем для підпису. Про продаж свого майна позивач дізналася через деякий час, коли їй припинили надходити квитанції зі сплати комунальних послуг. Позивач пояснила, що зазначена ситуація склалася з огляду на те, що вона є людиною похилого віку та мала довіру до відповідача у справі ОСОБА_4 , яка є донькою її покійного чоловіка.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту

Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що вони тривалий час товаришують із ОСОБА_1 та часто спілкуються. Про ситуацію з купівлею-продажем її домоволодіння знають зі слів ОСОБА_1 , яка розповідала про те, що ОСОБА_4 кошти за домоволодіння не передавала. Також свідки зазначили, що жодного разу не чули від ОСОБА_1 про її намір продати своє домоволодіння та зазначили, що вона має лише одне місце для проживання на АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зміст цієї норми вказує на те, що обов`язковою умовою переходу права власності на нерухоме майно є сплата за нього певної (визначеної за домовленістю сторін) суми коштів.

Зміст пункту 2.1 оскаржуваного договору купівлі-продажу вказує на те, що сторони підтвердили факт повного розрахунку за продані домоволодіння та земельної ділянки.

Договір купівлі-продажу містить застереження про необхідність дотримання вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148.

Так, пунктом 7 цього Положення визначено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: 1) із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно. Платежі на суму, що перевищує 50000 гривень, проводяться через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки; 2) між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно. Платежі на суму, яка перевищує 50000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки.

Доказів (платіжного доручення, квитанції) виконання умов цього Положення під час укладання оскаржуваного у цій справі договору купівлі-продажу, суду не надано.

Під час розгляду справи відповідач у судовому засіданні 17 березня 2023 року відповідач ОСОБА_4 зазначила, що передача коштів за оскаржуваним договором купівлі-продажу відбулася у домашніх умовах, після чого було підписано договір купівлі-продажу з позивачем у цій справі. Також на питання суду щодо порядку розрахунку за цим договором ОСОБА_4 пояснила, що вона неодноразово надавала кошти для проведення ремонтних робіт її покійному батьку ОСОБА_6 , який проживав разом із позивачкою ОСОБА_1 у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Представник відповідача зазначив, що кошти за договором купівлі-продажу у сумі 424 802, 00 грн відповідач ОСОБА_4 залишила на тумбочці у домоволодінні по АДРЕСА_1 , яке було нею придбано. Питання суду до представника відповідача про те, в яких купюрах було передано позивачці кошти у означеній сумі (яка є досить значною), залишилося без відповіді.

З огляду на викладені обставини та заперечення позивачки про отримання нею коштів за продаж її домоволодіння, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що зазначення у пункті 2.1 оскаржуваного договору про проведення розрахунків до його укладання, не є належним та достатніми доказом проведення розрахунків між позивачем та відповідачем.

Відповідно до приписів частини першої статті 81 ЦПК України відповідач не надав належних допустими та достатніх доказів передачі нею коштів позивачу ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 01 січня 2021 року.

Підсумовуючи викидане, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не мала наміру укладати договір купівлі-продажу від 04 січня 2021 року та відповідно кошти за продаж належної їй частки домоволодіння вона не отримувала.

Відповідно до статті 203 КЦ України однією з умов, додержання яких є необхідним для чинності правочину є відповідність вільність волевиявлення та відповідність його внутрішній волі особи.

Також суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 продовжує проживати за адресою АДРЕСА_1 , хоча пунктом 7.5 оскаржуваного договору купівлі-продажу, сторони домовилися, що Продавці (в тому числі і ОСОБА_1 ) повністю звільнять відчужуване нерухоме майно для вільного користування і безперешкодного володіння Покупцем в строк до першого лютого 2021 року.

Зазначена обставина на думку суду є підтвердженням того, що оскаржуваний у цій справі правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що відповідно до статті 203 ЦК України є необхідною умовою для дійсності правочину.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 04 січня 2021 року було укладено без дотримання вимог статті 203 ЦК України, а саме за відсутності вільного волевиявлення позивачки щодо відчуження належного їй домоволодіння та не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним. За такого, договір купівлі -продажу від 04 січня 2021 року в оскаржуваній частині слід визнати недійсним.

Щодо позовних вимог про повернення позивачу у власність майна, відчуженого на підставі оскаржуваного договору купівлі-продажу, то суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність визнання договору купівлі-продажу, в оскаржуваній частині, недійсним, то відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності ОСОБА_4 на 44/100 чатсини домоволодіння та 23/25 частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 припиняється. Тому позовні вимоги про повернення цього майна позивачу є зайвими, у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову до суду у сумі 4248 грн 02 коп.

Керуючись статтями 12, 13, 79, 81, 141, 259-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою від 04 січня 2021 року, посвідченого приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 3 в частині продажу ОСОБА_1 та купівлю ОСОБА_4 44/100 часток домоволодіння з усіма господарськими і побутовими спорудами та будівлями, та 23/25 частик у праві власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Л.М. Шолох