РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024

м.Харків

Справа № 639/2033/24

провадження 2-о/639/84/24

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Семенюк А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа- Вовчанська міська військова адміністрація про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем- батьком ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що після смерті батька відкрилась спадщина на земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 . Постановою Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області від 26.06.2023 йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії і видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька через відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття ним спадщини, адже вони з батьком були зареєстровані за різними адресами. В установлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що є таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав із спадкодавцем на час його смерті в житловому будинку, що належить заявнику за даною адресою. Інший спадкоємець, його брат ОСОБА_3 до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька не звертався.

Зазначив, що з лютого 2015 року , після смерті матері ОСОБА_4 , він постійно проживав разом з батьком, здійснюючи за ним догляд, оскільки він не міг в силу віку ( 88 років) та стану здоров`я, сліпоти, самостійно давати собі раду, обслуговувати.

Метою встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на спадкове майно.

Представник відповідача-Вовчанської міської адміністрації належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи згідно зі ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився.При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Суд, вислухавши вступне слово заявника, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії П-ХР № 096118, земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить матері заявника ОСОБА_5 , яка 18.01.2015 р. померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 09.01.2015 виконавчим комітетом Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області серії НОМЕР_1 .

За інформацією Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2023, ОСОБА_4 залишила заповіт, посвідчений 21.12.2006 Вовчанською державною нотаріальної конторою Харківської області за реєстровим № 4395, яким вона заповіла зазначену земельну ділянку синам ОСОБА_3 -0,10 га., ОСОБА_1 -0,264 га.

Як вбачається з довідки Рубіжанського Старостинського округу Вовчанської міської військової адміністрації № 03 від 14.03.2024 ОСОБА_4 , 1923 р. народження і ОСОБА_2 , 1928 р. народження проживали та були зареєстровані у АДРЕСА_1 .Догляд за батьками проводив їх син ОСОБА_1 . Батько заявника помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 26.06.2023. Заяв від інших спадкоємців не надходило.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 червня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини (проживання за однією адресою із померлою на час її смерті) .

З наданих заявником пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які проживали до 2022 року у сусідньому будинку АДРЕСА_3 , свідка ОСОБА_8 , яка мешкала у 2015-2016 р.р. по АДРЕСА_4 вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 , разом з батьками проживав ОСОБА_1 . Він спочатку приїздив на вихідні дні, тому як проживав та працював в місті Харкові, прибирав оселю, готував їжу, обробляв город. У січні 2015 р., ОСОБА_4 потрапила до Вовчанської районної лікарні, через декілька днів померла. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька ОСОБА_2 після смерті дружини та неможливість себе обслуговувати, заявник ОСОБА_1 переїхав і став постійно проживати разом з батьком до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Аналогічні пояснення надав допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 -брат заявника.

Актом ПІ-87 комісійного обстеження об`єктів, пошкоджених внаслідок збройної агресії РФ від 14.11.2022, складеним комісією Чугуївської районної військової адміністрації, будинок АДРЕСА_1 повністю втратив свою цінність, зруйнований.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

За життя ОСОБА_2 -батько ОСОБА_1 , який після смерті дружини у встановленому порядку прийняв спадщину , заповіт не складав, а тому відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Оскільки заявником доведені вимоги стосовно факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 а час відкриття спадщини, а також підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81,89, 259, 264, 265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в буд. АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: Заявник : ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

Заінтересована особа: Вовчанська міська військова адміністрація ( м. Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, вул. Соборна, 73).

Повне судове рішення складено 30.05.2024.

СУДДЯ -