печерський районний суд міста києва
пр. № 2-396/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвиновій І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми орендної плати за невикористаний період проживання, заставну суму, інфляційні втрати і три проценти річних у розмірі,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача суму орендної плати за договором оренди від 22 вересня 2021 року, укладеним сторонами, за невикористаний період проживання у розмірі 17 142, 80 грн, заставну суму у розмірі 24 000, 00 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 999, 66 грн, три проценти річних у розмірі 1 342, 50 грн, судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн і 5 000, 00 грн - гонорару адвоката за надання правничої допомоги.

В обґрунтування вказано, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути належні їй кошти - суми застави - у розмірі 24 000, 00 грн та частину оплати оренди за час, коли квартирою позивач не користувалася у лютому 2022 року, проте відповідач відмовилась це зробити, обґрунтовуючи відмову війною як форс-мажорною обставиною.

Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

04 травня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 08 травня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

11 травня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі для розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін.

15 серпня 2023 року заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 задоволено: постановлено стягнути орендну плату за договором оренди від 22 вересня 2021 року, укладеним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за невикористаний період проживання у розмірі 17 142, 80 грн, заставну суму у розмірі 24 000, 00 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 999, 66 грн, три проценти річних у розмірі 1 342, 50 грн, судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн і 5 000, 00 грн - гонорару адвоката за надання правничої допомоги /а. с. 43-47/.

13 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 подав заяву про перегляд заочного рішення суду від 15 серпня 2023 року /а. с. 54-67/.

27 листопада 2023 року представник позивача на електронну поштову скриньку подала заперечення на заяву про перегляд заочного рішення /а. с. 80-83/.

28 листопада 2023 року представник відповідача подав на електронну поштову скриньку суду пояснення щодо заперечень у справі /а. с. 87-90/.

30 січня 2024 року представник позивача подала клопотання про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за відсутності позивача та його представника, просила відмовити у задоволенні заяви сторони відповідача /а. с. 91/.

Також 30 січня 2024 року представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заяву про перегляд заочного рішення підтримав і просив задовольнити, скасувавши заочне рішення і призначивши до розгляду справу /а. с. 92/.

Ухвалою суду від 30 січня 2024 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 15 серпня 2023 року задоволено: скасовано судове рішення і призначено до розгляду по суті /а. с. 94-95/.

28 травня 2024 року представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить задовольнити їх, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення у справі.

У судове засідання позивач / її представник не з`явилися, враховуючи подану відповідну заяву.

Відповідач, її представник у судове засідання, про час, дату і місце якого повідомлені належним чином, не з`явилися, заяви по суті, окрім вищевказаних, або з процесуальних питань не надходили до суду.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

22 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування 3-х кімнатну квартиру загальною площею 72 кв м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 разом із майном, яке знаходиться у ній, що є власністю орендодавця.

Відповідно до п. 1.1. договору строк оренди складав 12 місяців та закінчувався 22 вересня 2022 року.

У відповідності до п. 3.2. договору орендна плата складала 24 000, 00 на місяць, та згідно з п. 3.3. договору перераховувалася орендарем наперед не пізніше 22 числа кожного місяця на кредитну карту орендодавця у КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2. Оплата комунальних послуг згідно з п. 3.5. договору також здійснювалася за рахунок орендаря, згідно з показниками лічильників та квитанціями організацій, що обслуговують будинок.

Також, згідно з п. 3.4. договору орендар при укладанні договору сплатив орендодавцю, окрім вартості першого місяця оренди, ще і заставну суму в розмірі вартості оренди - 24 000, 00 грн, яка є забезпеченням збереження майна, що знаходиться в квартирі.

Згідно з п. 3.4. договору ця заставна сума підлягає поверненню після звільнення орендарем квартири в збереженому вигляді і за умови виконання всіх обов`язків, передбачених договором.

Обидві сторони належним чином виконували умови договору та не мали взаємних претензій до початку збройної агресії рф проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Місто Київ піддавався регулярним обстрілам і існувала загроза його захоплення військами російської федерації, у зв`язку з чим орендар не могла більше залишатися в місті і користуватися квартирою та була вимушена виїхати з міста Києва, припинивши оренду та звільнивши квартиру 01 березня 2022 року, залишивши її у гарному стані, що підтверджується відповідним відео. Факт припинення оренди та звільнення квартири був узгоджений з відповідачем, стан квартири і майна, так само як і покази лічильників, були зафіксовані на відео, а ключі від квартири були залишені у консьєржа, оскільки орендар і сама була відсутня у місті Києві у зв`язку з оголошенням воєнного стану. Ключі від квартири відповідач отримала у консьєржа 15 березня 2022 року, жодних претензій щодо стану квартири відповідач не мала.

Згідно з розділом 4 договору «форс-мажор» у разі виникнення форс-мажорних обставив сторона, яка виявилася в форс-мажорній ситуації, зобов`язана проінформувати іншу сторону письмовим повідомленням. Стаття про форс-мажор вступає в силу в момент отримання другою стороною даного повідомлення і має максимальний термін дії 14 (чотирнадцять) днів. Протягом зазначеного терміну умови цього договору можуть бути узгоджені сторонами і змінені, в іншому випадку цей договір вважається розірваним.

Торгівельна Промислова Палата України на своєму сайті оприлюднила лист від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1., яким визнала військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану, форс-мажорною обставиною. На сайті ТПП було зазначено, що з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТГІП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено 28 лютого 2022 року загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тож, позивач у відповідності з умовами договору 24 лютого 2022 року повідомила про те, що позивач підпала під вплив обставин, визнаних ТПП форс-мажорними і сторони негайно, без спливу 14 днів, передбачених договором, домовилися про припинення договору.

Відповідно договір був припинений 01 березня 2022 року, квартира була передана в належному стані і тому, згідно з п. 3.4. договору, заставна сума у розмірі 24 000, 00 грн підлягає поверненню позивачу.

Крім того, 22 лютого 2022 року позивач сплатила відповідачу наперед 24 000, 00 грн за 1 місяць оренди, з яких використала лише 8 днів.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути належні їй кошти, проте відповідач відмовилась це зробити, обґрунтовуючи свою відмову війною як форс-мажорною обставиною. Однак, форс-мажор не звільняє від виконання саме грошового зобов`язання.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Згідно з частиною четвертою та шостою ст. 762 Цивільного кодексу України, орендар звільняється від орендної плати у випадку, коли можливість користування майном істотно зменшилася або майно не могло бути використане наймачем через обставини, за які він не відповідає.

Таким чином, сума невикористаної орендної плати підлягає поверненню позивачу відповідачем згідно з розрахунком:

24 000 грн : 28 днів (у лютому 2022 року) = 857,14 грн вартість одного дня оренди;

28 днів - 8 днів = 20 днів невикористаної оренди;

857, 14 грн х 20 днів = 17 142, 80 грн сума оренди, яка підлягає поверненню.

Загальна прострочена сума складає: 24 000, 00 грн заставної суми + 17 142, 80 грн.

Суми оренди, яка підлягає поверненню, дорівнює 41 142, 80 грн.

Форс-мажорні обставини не звільняють від виконання грошового зобов`язання. Так, згідно з частиною першою ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором не встановлено інший розмір процентів, тому до сплати відповідачем позивачу підлягає також сума у відповідності з розрахунком нижче:

Індекс інфляції за весь час прострочення з 01 березня 2022 року по 01 квітня 2023 року становить 41 142,80 х 1.26735338 - 41 142,80 = 10 999, 66 грн.

Три проценти річних від простроченої суми 41 142.80 за весь час прострочення з 01 березня 2022 року по 01 квітня 2023 року:

41 142,80 (сума боргу) х 3% (за 365 днів) = 1234, 28 за 365 днів.

1234,28 /365 = 3,38 грн в день.

3,38 х 397 днів прострочення = 1 342, 50 грн.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ст. 137 ЦПК України та ст. 19, 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар адвоката за представництво у суді складає 5 000, 00 грн, який підлягає компенсації.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-22, 625, 762 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми орендної плати за невикористаний період проживання, заставну суму, інфляційні втрати і три проценти річних у розмірі, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) орендну плату за договором оренди від 22 вересня 2021 року, укладеним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за невикористаний період проживання у розмірі 17 142, 80 грн, заставну суму у розмірі 24 000, 00 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 999, 66 грн, три проценти річних у розмірі 1 342, 50 грн, судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн і 5 000, 00 грн - гонорару адвоката за надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова