Справа № 346/7096/23
Провадження № 22-ц/4808/1342/24
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар: Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2024 року в складі судді Махно Н. В., ухвалене у м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 21 травня 2024 року первісного відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» замінено на ТОВ «Дебт Форс».

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Постановлено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за № 80658 від 12 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Бучанського району нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» грошових коштів в розмірі 84 896,40 грн. Цим же рішенням постановлено стягнути з ТОВ «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 073,60 грн.

Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27 серпня 2024 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Постановлено стягнути з ТОВ «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду представник ТОВ «Дебт Форс», посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Представник скаржника вважає, що стягнута на користь ОСОБА_1 сума витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є завищеною у відповідності до категорії та складності справи. Також скаржник вказує, що позивачем не доведено понесені витрати на правничу допомогу.

Зазначає, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 не долучила підтверджуючих документів щодо витрат на правничу допомогу, а саме розрахунку правових витрат та детального опису робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, її представником до судових дебатів не було надано договору на надання правничих послуг, укладеного між адвокатом та клієнтом, а також переліку наданих послуг, вартість послуг та доказів оплати наданих правничих послуг. Також ним у заяві про ухвалення додаткового рішення не наводилися поважні причини неподання таких доказів у строки та в порядку, встановлені законом. А тому, на думку представника ТОВ «Дебт Форс», у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Крім того, представник відповідача зауважує, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи, наведені у позовній заяві ґрунтуються на загальновідомих висновках, а тому гонорар адвоката в такому розмірі не відповідає критеріям співмірності.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк жодним із учасником справи не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками та за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував категорію справи, обсяг робіт, виконаних адвокатом та прийшов до висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 19 000 грн. є неспівмірними до складності справи та обсягом виконаних робіт, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Вказані правові висновки містяться у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду із позовом, серед іншого, просила також стягнути на свою користь понесені судові витрати у справі. У позовній заяві було зазначено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу 20 000 грн.

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу суду першої інстанції, на п`ятий день після ухвалення рішення по суті, тобто 17 липня 2024 року, була подана заява про ухвалення додаткового рішення з доказами понесених судових витрат, зокрема були надані копія договору про надання правничої допомоги №24/11/23-1Ц від 24 листопада 2023 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 , як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Правниче бюро» в особі керівника адвоката Святненка С. В., за умовами якого адвокат на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги з відповідним переліком. Вартість правничої допомоги та порядок розрахунків за її надання Клієнту, визначені сторонами у пункті 4 цього договору (а.с. 165).

Також був наданий Акт виконаних робіт від 17 липня 2024 року, яким підтверджується факт надання позивачеві професійної правничої допомоги на загальну суму 19 000 грн. (а.с. 167).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що представником позивача адвокатом були дотриманні положення частини 8 статті 141 ЦПК України, зокрема подача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду заяви про вирішення питання стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Тому з доводами апеляційної скарги представника відповідача про недоведеність витрат на правову допомогу погодитися не можна.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська