Справа № 346/4232/23
Провадження № 2/346/203/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Максим`юк М.А.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Нижньовербізької сільської радипро позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

02.08.2023 року ОСОБА_3 звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що він, перебував в шлюбі з ОСОБА_4 з лютого 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перебування в шлюбі в нас народилися - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу 31.03.2014 року Коломийським міськрайонним судом (справа № 346/977/14-ц) було вирішено залишити проживати дітей з матір`ю, однак в подальшому обставини склалися так, що ОСОБА_5 почала проживати разом зі ним в с. Мишин, а ОСОБА_6 матір`ю в с. Великий Ключів, а, в даний час, за іншою, невідомою йому адресою. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27.05.2014 року в справі № 346/2501/14-ц було вирішено стягувати з нього аліменти в користь ОСОБА_7 на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З часу окремого проживання, він своєчасно сплачував аліменти на утримання дітей, однак після того, як донька ОСОБА_9 почала проживати разом з ним припинив сплату аліментів і заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 червня 2017 року в справі № 346/1170/17 підтверджено, що відсутні підстави для стягнення з нього надалі аліментів на користь матері на утримання доньки ОСОБА_5 . Мати дитини з 2017 року не брала участі у вихованні доньки, не приходила і не проявляла до неї жодних ознак материнської уваги. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач фактично не виконує своїх материнських обов`язків тривалий проміжок часу, приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її материнських прав. Тому просить суд позбавити відповідача, материнських прав щодо доньки, ОСОБА_5 .

29.09.2023 року від представника ОСОБА_4 адвоката Гринів Я.В. поступив відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав, відповідно до якого вказує, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31 березня 2014 року шлюб між Відповідачкою та Позивачем розірвано. Неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишено проживати із матір`ю. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року первісний позов, ОСОБА_4 , про відібрання та повернення малолітньої дитини, задоволено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Коломийської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовлено. Однак, виконати рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року за участю працівників органів внутрішніх справ та виконавчої служби Відповідачка так і не змогла, їхня спільна донька залишилася проживати у батька без належних на те законних підстав. Звертає увагу суду на той факт, що рішення Коломийського міськрайонного суду від 31 березня 2014 року набрало законної сили, а також не було скасовано та місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5 визначено з матір`ю. Позивач з моменту незаконного проживання доньки з ним, постійно чинить перешкоди у спілкуванні матері з донькою, всіма способами унеможливлює Відповідачці належними чином виконувати свій обов`язок щодо виховання доньки. Позивач не звертає увагу на психологічний стан дитини та потребу в її спілкування з матір`ю, а лише переслідує власні амбіції, намагаючись без будь-яких підстав позбавити Відповідачку батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - означає позбавлення матері спорідненості з дитиною, тобто, є крайнім винятковим заходом, необхідність якого не доводиться в межах позовної заяви. Наголошує на тому, що Відповідачка відповідально ставиться до виконання свого батьківського обов`язку і дуже емоційно відреагувала на наявність даної справи на розгляди в суді. Для неї надзвичайно важливий зв`язок між нею та донькою, вона бажає з нею спілкуватися, чого дуже сильно, з незрозумілих причин, не бажає Позивач. Отже, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог Позивача. А тому просить суд у позовних вимогах ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

03.10.2023 року від представника ОСОБА_4 адвоката Гринів Я.В. поступив зустрічний позов про позбавлення батьківських прав, відповідно до якого вказує, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31 березня 2014 року шлюб між Відповідачкою та Позивачем розірвано. Неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишено проживати із матір`ю. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року первісний позов, ОСОБА_4 , про відібрання та повернення малолітньої дитини, задоволено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Коломийської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовлено. Однак, виконати рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року за участю працівників органів внутрішніх справ та виконавчої служби Відповідачка так і не змогла, їхня спільна донька залишилася проживати у батька без належних на те законних підстав. Позивач, жодного разу не приділяв уваги щодо розвитку свого сина та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином навіть в мінімальному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, та не створює умов для отримання належної освіти, матеріально не забезпечує, натомість Відповідачкою створено усі необхідні умови для розвитку та виховання сина. Хочу звернути увагу Суду, на той факт, що Відповідачка жодного разу не перешкоджала у спілкуванні батька з сином. Однак, Позивач не здійснював жодних дій, для участі у вихованні сина. ОСОБА_6 проживає з матір`ю в Німеччині, що підтверджується Видом на проживання від 27.09.2022 року. Її довірителька розуміє, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, але враховуючи, що Позивач ухиляється від своїх батьківських прав, свідомо нехтує всіма переліченими обов`язками батька, а його поведінка є вкрай винною в даній ситуації, тільки тому, вона звертається з зустрічною позовною заявою про позбавлення батьківських прав. Тому просить суд позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав щодо неповнолітнього сина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 07.08.2023 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі №346/8977/14-ц від 31.03.2014 року (а.с. 16-17).

Сторони являються батьками неповнолітніх: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наведене стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , № 226815 (а. с. 7-8).

Згідно копії заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі № 346/1170/17 від 14 червня 2017р. вирішено припинити стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_10 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 350 грн. згідно виконавчого листа 346/2501/14-ц виданого коломийським міськрайонним судом 27 травня 2014 року. Звільнити ОСОБА_3 від заборгованості по сплаті аліментів в користь ОСОБА_10 на утримання дочки ОСОБА_5 в сумі 8553 грн. (а.с. 13-15).

Відповідно до копії Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області № 24.12-20/48054 від 13.06.2023 р. повідомляють, що згідно даних АСВП на виконанні у головного державного виконавця Білейчук О.П. перебуває виконавче Провадження № 43927736, відкрите на підставі виконавчого листа № 346/2501 виданого 23.06.2014 Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 , 1987 року народження , ідея, номер: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_10 , 1990 року народження, аліментів на утримання неповнолітніх дітей- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з 13.05.2014 року і проводити до повноліття дитини. 08.07.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Заборгованість по аліментах станом на 01.06.2023 відсутня. (а.с. 10).

Згідно до копії довідки Нижньовербізької сільської ради № 332 від 07.06.2023 р. , яка видана гром. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , про те, що до складу сімї станом на 07.06.2023р. (зареєстрованих) входять: 1. Дочка ОСОБА_5 2008р.н.; 2. Син- ОСОБА_11 2022 р.н. (а.с. 11).

Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 07.06.2023 р. який складено представниками Нижньовербізької сільської ради про те, що цього числа проведено матеріально-побутових умов гр.. ОСОБА_3 який проживає в АДРЕСА_1 перевіркою встановлено, шо гр. ОСОБА_3 1987 р..н., який 1. Склад сім`ї , чим займаються члени сім`ї, які проживають з обслідуваним 1. Дочка ОСОБА_5 2008р.н.; 2. Син- ОСОБА_11 2022 р.н. Де і ким працює обслідуваний - Не працює. 2. Квартирно-житлові умови задовільні. Висновок: Комісією встановлено, що ОСОБА_5 2008 р.н. та ОСОБА_3 2022 р.н. зареєстровані та проживають разом з батьком. (а.с.12).

Відповідно до довідки від 07 липня 2023 року виданої початковою школою Pegau, Ernst-Reinsdorf-Str. 3.04S23 Pegau п. Христині Щіпановій, про те, що її син ОСОБА_12 з наступного 2023/24 навчального року буде відвідувати звичайний клас у вашій рідній школі. Для вашої дитини це означає, що вона навчатиметься в 3 класі початкової початкової школи в Цвенкау.

ОСОБА_6 відвідує початкову школу «Фредерік Жоліо-Кюрі» Пегау, навчальний рік 2022/2023, навчається 3 (третій) Д клас, наведене стверджується шкільним атестатом від 28 вересня 2023р. та річним табелем (87-90).

Відповідно до рішення Нижньовербізької сільської ради Виконавчого комітету від 20.02.2024 року № 19/24 про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , затвердити висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 122).

Відповідно до Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав, Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_6 (а.с. 123-124).

Відповідно до рішення Нижньовербізької сільської ради Виконавчого комітету від 20.02.2024 року № 20/24 про затвердження висновку про недоцільність позбавлення материнських прав ОСОБА_4 , затвердити висновок про недоцільність позбавлення матерських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с. 125).

Відповідно до Висновку про недоцільність позбавлення материнських прав, Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради вважає за недоцільне позбавляти материнських прав ОСОБА_4 відносно своєї дочки ОСОБА_5 (а.с. 126-127).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

У відповідності з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він в т.ч. ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

V.Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з таких підстав.

Суд вважає, що такий захід впливу як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до абз. 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Суд вважає недоведеною належними та допустимими доказами обставину, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 на час звернення до суду із позовом ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей таким чином, що б тягнуло за собою такий захід впливу як позбавлення батьківських прав.

Також суд дійшов висновку, що недоведено факт того, що змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо

При цьому суд бере до уваги висновки службу у справах дітей Нижньовербізької сільської ради, згідно яких недоцільно позбавити батьківських прав ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 ..

Отже, суд, враховуючи інтереси дітей, вважає за необхідне не позбавляти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав.

На підставі наведеного та ст.ст. 150, 164, 180-184 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 , громадянина України, уродженця с.Мишин Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянку України, , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Покласти на службу у справах дітей Нижньовербізької сільської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків, відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 та ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків, відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Васильковський В. В.