Справа № 212/9862/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2024 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Майданик М.Є., за участі позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
04 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову посилається на те, що вона зареєстрована і проживає у спірній квартирі, яка не приватизована, окрім позивача, в квартирі також зареєстрований її брат ОСОБА_3 , який веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, з березня 2015 року відповідач забрав свої особисті речі та перестав мешкати в квартирі, спілкуватися не бажає, добровільно знятися з реєстраційного обліку на бажає. Відповідач не виконує обов`язки, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, позивач самостійно їх оплачує, що ставить її у тяжке матеріальне становище. Відповідач квартирою не цікавиться, повертатися до неї не бажає. При цьому позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод в проживанні та користуванні житловою площею. Саме відповідач несплатою комунальних платежів та перебуванням на реєстраційному обліку в квартирі чинить позивачу перешкоди в користуванні спірною квартирою.
Ухвалою судді від 20 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи на 19 листопада 2024 року, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, і, незважаючи на те, що дізналася про те, що на теперішній час відповідач є військовослужбовцем, просила визнати його втратившим право користування квартирою, суду пояснила, що вона зареєстрована в квартирі з 2008 року, з 2020 року не проживає в квартирі, але з березня 2024 року робить в ній ремонт, уклала договори реструктуризації боргів, які утворилися ще з 2008 року, до березня 2024 року в квартирі проживав брат ОСОБА_4 , який загинув у лютому 2024 році. Вона зверталася із питанням приватизації квартири, але їй пояснили, що потрібно бути удвох з відповідачем, тому вона бажає його визнати таким, що втратив користування квартиро, оскільки він не виходить на зв`язок і коли він з`явиться вона не знає.
Представник третьої особи виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Логінов Д.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вважав, що оскільки відповідач з 2022 року перебував у місцях позбавлення волі, а з 2024 року проходить військову службу, це унеможливлює відповідно до ст. 71 ЖК визнання його таким, що втратив право на квартиру. Просив відмовити у задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_3 повторно не з`явився до суду, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав, заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона сусідка позивача ОСОБА_6 , знала ОСОБА_3 , але пам`ятає його ще підлітком, давно не бачила його за місцем проживання. На теперішній час в квартирі ніхто не проживає, ОСОБА_6 робить там ремонт, до цього жив ОСОБА_7 , який помер. Де саме перебуває ОСОБА_8 вона не знає.
В судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази:
виписка з фінансово-особового рахунку № НОМЕР_1 від 01.10.2024, згідно з яким квартира за адресою: АДРЕСА_2 не приватизована, на ній зареєстровано 2 особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . наймач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інша особа (а.с. 8);
акт від 11.09.2024, складений сусідами ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про те, що ОСОБА_3 не проживає по адресу: АДРЕСА_2 з березня 2012 року, на теперішній час місце його мешкання невідоме, підписи сусідів підтверджені управителем ОСББ «КР Світанок 48» (а.с. 9);
довідку, видану уповноваженому власнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що її сім`я складається з 2 осіб: ОСОБА_1 власник, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інша особа (а.с. 10);
довідку № 5, видану 30.09.2024 Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою Нова Ком, про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.09.2024 (а.с. 11);
копію угоди про розстрочення сплати заборгованості за спожиту електроенергію за договором про постачання електроенергії від 14.08.2024, укладеного між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та ОСОБА_1 , на суму заборгованості за період з 06.2020 по 12.2021 у розмірі 3718,58 грн (а.с. 13-16);
копії квитанцій щодо сплати житлово-комунальних послуг з квітня 2024 року по вересень 2024 року, платник ОСОБА_11 (а.с. 17-19);
копію вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2023, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 71, 72 КК України до 8 років 1 місяця позбавлення волі, строк покарання зараховано з дня фактичного затримання 12.05.2022.
копію ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2024, згідно з якою ОСОБА_3 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі для подальшого проходження ним військової служби за контрактом.
Заслухавши учасників справи, свідка, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Оскільки спірна квартира перебуває не у приватній власності, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Житлового кодексу України, зокрема норми ст. 71-72 вказаного кодексу.
Так, ст. 71 ЖК України регламентує збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до ЖК України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.
У ст. 72 ЖК України встановлено порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз наведених норм передбачає, що якщо тимчасова відсутність особи перевищила 6 місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутися з позовом про визнання її такою, що втратила право на користування приміщенням.
У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суди повинні ретельно досліджувати обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такі вимоги містяться і в роз`ясненні пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України».
У відповідності з наведеним вище та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за № 2, доказами вибуття наймача можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо).
Судом встановлено, що позивач, будучи зареєстрованою у спірній квартирі з 2008 року, не проживає в ній з 2020 року, і з березня 2024 року почала робити в цій квартирі ремонт.
Також, судом встановлено, що відповідач з 12 травня 2022 року перебував під вартою, був засуджений, а з вересня 2024 року проходить військову службу за контрактом.
Надаючи оцінку доводам позивача суд зазначає, що несплата відповідачем коштів за користування житлово-комунальними послугами, не може бути єдиною підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач (за доведеності понесення нею таких витрат) не позбавлена можливості поставити питання про їх відшкодування.
Позивачем було надано суду суперечливі аргументи стосовно періоду непроживання відповідача у спірній квартирі: у позові з 2015 року, у акті сусідів з 2012 року, у своїх усних поясненнях в судовому засіданні позивач вказувала, що ОСОБА_3 не проживає в квартирі з 2013 року, але, починаючи з 2020 року, коли вона виїхала проживати у інше місце, вона не може стверджувати, що відповідач не проживав у спірній квартирі за її відсутності, отже беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідач не проживав по місцю реєстрації з власної волі суду не надані, а наявні у справі докази у повній мірі не відображають обставини, які мають правове значення для правильного вирішення справи, а саме на підтвердження відсутності відповідача у спірній квартирі, причини та підстави його непроживання без поважних причин у період з 2015 року по травень 2022 року.
При цьому, починаючи з травня 2022 року і по теперішній час відповідач має поважні причини непроживання у спірній квартирі, передбачені ст. 71 ЖК України, що надає йому право зберігати за собою жиле приміщення.
Крім того, надаючи оцінку поясненням позивача, що через реєстрацію відповідача у спірній квартирі вона позбавлена можливості приватизувати квартиру, оскільки вони повинні з`явитися удвох, то суд звертає увагу, що в даному конкретному спорі за відсутності відомостей про участь відповідача у приватизації іншого житла задоволення позову в подальшому може призвести до негативних наслідків у вигляді позбавлення відповідача права на одноразову безоплатну приватизацію в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Підсумовуючи та оцінюючи викладені обставини суд вважає за необхідне відмовити у позові.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, понесені позивачем витрати на оплату судового збору не відшкодовуються.
Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 89, 263-265, 268, 273, 274, 280 ЦПК України, суд
Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на заочне рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Повне судове рішення складено 06 грудня 2024 року.
Суддя: О. В. Колочко