Номер провадження: 22-ц/813/6139/24
Справа № 947/691/24
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/691/24

Провадження номер: 22-ц/813/6139/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС», в особі філії «Інфоксводоканал»,

- третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО»,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС», в особі філії «Інфоксводоканал», третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», про відшкодування збитків, за апеляційною скаргою адвоката Смолки Олексія Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року ухвалене у складі судді Васильків О. В., повний текст рішення складений 29 травня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «ІНФОКС» на його користь суму матеріальних збитків, заподіяних унаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі - 55 651,49 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 02.06.2023 року о 9:30 за адресою - м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 5201, д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з автомобілем BMW750, д.н.з НОМЕР_2 , власником якого є позивач. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому, ТОВ «ІНФОКС», як правонаступник КП «ОДЕСВОДОКАНАЛ», є власником автомобіля ГАЗ 5201, д.н.з. НОМЕР_1 .

Третя особа - ТдВ «СК «Кредо», як страховик вказаного автомобіля, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 74 178,21 грн.. Проте фактична вартість ремонтних робіт (відновлювального ремонту) складає 129 700,00 грн.

Згідно Висновку експерта вартість відновлювального ремонту визначається рівною 196 176,58 грн..

Отже ОСОБА_1 фактично поніс більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримане страхове відшкодування. Оскільки ТОВ «ІНФОКС» є особою, відповідальною за відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, яким вона володіє на праві власності, вказане товариство повинно відшкодувати йому різницю між розміром фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля та виплаченою сумою страхового відшкодування (а. с. 2 - 5).

Позиція відповідачів в суді першої інстанції

ТОВ «ІНФОКС» у відзиві на позов не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено, що у даному випадку розмір завданої йому шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Тому законних підстав для покладання відповідальності на ТОВ «ІНФОКС» не має ( а. с. 71 - 73).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року відмовлено у задоволені вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленої матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу (відповідача) на час ДТП була застрахована у ТДВ «СК «КРЕДО». Розмір завданих позивачу збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика, який визначений в розмірі 160 000,00 грн. (а. с. 93 - 97).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Смолка Олексій Вікторович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушення норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що помилковим є висновок суду про те, що розмір завданої шкоди не перевищує розмір страхового відшкодування. Правильним є стягнення різниці між вартістю фактичного ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові без урахування коефіцієнту фізичного зносу, та сумою виплаченого страхового відшкодування (а. с. 101 - 103).

Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гудима Тетяна Павлівна, діюча від імені ТОВ «ІНФОКС», просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Посилається на практику Верховного Суду в аналогічних справах. Вказує на те, що позивачем не доведено можливості відновлювального ремонту автомобіля без заміни пошкоджених деталей. Первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували дійсну вартість придбаних запчастин, не надано (а. с. 124 125).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Смолки Олексія Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року (а. с. 110).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 28.06.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 28.06.2024 року доставлено до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» (а. с. 111 зворотна сторона).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 28.06.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 28.06.2024 року доставлено до електронного кабінету адвоката Смолки Олексія Вікторовича (а. с. 112).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 28.06.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 28.06.2024 року доставлено до електронного кабінету Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» (а. с. 112 зворотна сторона).

У липні 2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Гудими Тетяни Павлівни, діючої від імені ТОВ «ІНФОКС» ( а. с. 116 - 117).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.10.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа з ціною позову є малозначною, тому згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Смолки Олексія Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

02.06.2023 року о 09:30 годині, за адресою - м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, водій ОСОБА_2 , керуючи т/з ГАЗ 5201, н/з НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з т/з BMW750, н/з НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку по суміжній смузі, а саме ліворуч від нього. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2023 року визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі - 850,00 грн..

З відповіді ТСЦ МВС №5141 від 03.11.2023 року №31/15/5141-65аз вбачається, що власником т/з ГАЗ 5201, н/з НОМЕР_1 є КП «Одесводоканал», правонаступником якого є ТОВ «ІНФОКС».

Згідно з страховим полісом № 212885740 від 11 січня 2023 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ГАЗ 5201, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ СК «Кредо», ліміт відповідальності страховика становить - 160 000 грн..

01.09.2023 року ТДВ СК "Кредо" страховим актом №3010222-1 визнало ДТП, яка сталася 02.06.2023 року, страховим випадком і виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 74 178,21 грн.

Згідно Висновку №105-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу BMW 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного судовим експертом Крутих Є.О. 14.06.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 02.06.2023 року, визначається рівною 84 742,18 грн. При цьому в тексті вказаного висновку зазначається, що результати проведеного дослідження дозволяють зробити висновок про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 02.06.2023 року, визначається рівною 196 176,58 грн.

По справі виникли правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок скоєння ДТП.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції дійшов про відмову в задоволенні позову.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч.3 ст. 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Судом правильно встановлено, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком. Винною особою у даній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал", і саме у останнього настає цивільно-правова відповідальність.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у справі №755/18006/15-ц, зазначивши таке. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», від якого позивач отримав страхове відшкодування.

З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що розмір майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, не перевищує ліміт відповідальності страховика - Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО».

У постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 Верховний Суд висловив правову позицію згідно якої, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Позивач посилається на часткову оплату страховою компанією завданих йому збитків, разом з тим вимоги до відповідача пред`являє у повному обсязі відповідно до звіту (висновку) про оцінку вартості матеріального збитку № 105-23. При цьому розмір ліміту відповідальності не перевищує розмір фактичних витрат на проведення ремонту пошкодженого автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Смолки О.В., діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Смолки Олексія Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе