УХВАЛА

30 травня 2024 року

м. Київ

справа № 450/3105/23

провадження № 61-7821ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану адвокатом Говоровою Альоною Ігорівною, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Українська залізниця» з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Пустомитівськогорайонного суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано Наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2022 року по березень 2023 року включно середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 238 499,19 грн, з якого підлягають вирахуванню обов`язкові податки, збори та інші платежі.

Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн сплаченого судового збору.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишено без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Верховного Суду із скаргою на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України, розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 238 499,19 грн.

Отже, зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн*250=757 000,00 грн).

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, справа не підлягає касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки при видачі оскаржуваного наказу АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос відповідач керувався статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який був прийнятий 13 березня 2022 року. Однак, на сьогодні немає єдиної судової практики щодо застосування вказаної норми.

Також ця справа має виняткове значення для заявника, оскільки має стратегічне значення для економіки і безпеки держави в умовах воєнного стану.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадок, передбачений підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для заявника.

Однак, доводи про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» спростовується наявною судовою практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема відповідні висновки щодо застосування наведеної норми права сформульовано судом касаційної інстанції у постановах від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 521/9115/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 464/2944/22.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які свідчили б про виняткове значення цієї справи для заявника, оскільки наведено загальновідомі обставини та статистичні дані підприємства щодо кількості працівників з якими призупинено дію трудових договорів, що не є достатнім обґрунтуванням винятковості цієї справи для заявника .

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпунктів а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені заявником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки заявник оскаржив судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану адвокатом Говоровою Альоною Ігорівною, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська