285/2077/24
04 червня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру,-
ВСТАНОВИВ:
09.05.2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
В обґрунтування позову позивач з урахуванням уточнених позовних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Селидівською біржою нерухомості 09.08.2004 року йому ОСОБА_1 та відповідачам його колишній дружині ОСОБА_2 , доньці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . З Витягу Державного реєстру речових прав вбачається, що вказана квартира належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір частки дорівнює 1. На даний час, внаслідок активних бойових дій, які тривали в м.Селидове, Донецької області, вказана квартира отримала пошкодження через ракетні обстріли. Однак, він не має можливості отримати компенсацію, оскільки за ним не зареєстрована та не визначена частка у спільній сумісній власності на дану квартиру. У зв`язку з чим, просить визначити за ОСОБА_1 1/3(одну третю)ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 із спільної сумісної власності; визначити за ОСОБА_2 1/3(одну третю)ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 із спільної сумісної власності; визначити за ОСОБА_3 1/3(одну третю)ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 із спільної сумісної власності.
Відповідачі відзив на позовну заяву не надали.
Заяви та клопотання сторін.
Заяв та клопотань не надходило.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.05.2024 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі„ розумності строку".
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 09 серпня 2004 року Селидівською біржою нерухомості, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його родини: дружині ОСОБА_2 ; доньці ОСОБА_3 .
Технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 видано на ім`я ОСОБА_1 .
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.08.2004 року, виданим Селидівським БТІ, зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 09 серпня 2004 року Селидівською біржою нерухомості, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_2 .
Згідно Витягу Державного реєстру речових прав від 15.03.2024 року ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 09 серпня 2004 року Селидівською біржою нерухомості, розмір частки у спільній сумісній власності складає 1.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 07 травня 2008 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.
За змістом статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до частин першої-другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Згідно частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст. 372 ЦК України).
Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що рівність часток співвласників у спільній сумісній власності презюмується, при цьому норми глави 26 ЦК України не містять такого поняття як «визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності». Розмір часток співвласників презюмується рівним у випадках виділу частки одного із співвласників (ст. 370), звернення стягнення на частку майна у спільній сумісній власності (ст. 371), поділу майна, що є у спільній сумісній власності (ст. 372).
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.
Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Судом досліджено обставини справи та установлено, що між сторонами склались відносини, за яких вони не можуть за спільною згодою у позасудовому порядку визначити частки кожного з співвласників у спільному сумісному майні, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , тому визначення судом частки позивача у праві спільної сумісної власності у спірній квартирі є ефективним засобом захисту права.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачами не надано доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, а саме те, що позивач не має право володіти, користуватися, розпоряджатися вказаною квартирою на законних підставах або є законні підстави, що перешкоджають виділу часток із майна, що є у спільній сумісній власності сторін по справі.
З урахуванням наведених норм права співвласники спірної квартири, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності. У зв`язку з чим частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними, а тому розмір часток кожного з співвласників у цьому майні є рівним та складає по 1/3 частині.
В результаті визначення розміру частки позивача, між останнім та відповідачами припиняється режим спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та виникає режим спільної часткової власності.
Отже, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності є правомірними, оскільки позивач вправі вимагати визначити належну йому частку у праві спільної сумісної власності.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13,81, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру задовольнити.
Визначити за ОСОБА_1 1/3(одну третю)ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 із спільної сумісної власності.
Визначити за ОСОБА_2 1/3(одну третю)ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 із спільної сумісної власності.
Визначити за ОСОБА_3 1/3(одну третю)ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 із спільної сумісної власності.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя В.Г.Черков