Справа № 502/2531/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

прокурора: Ворончук Н.А., Пацессора О.А,

представників відповідачів: Кожокаря М.Ю., Строкової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури

в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації

до

Ізмаїльської районної державної адміністрації,

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:

Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»,

Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України

про

визнання незаконним розпорядження та скасування розпорядження райдержадміністрації,

визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

зобов`язання повернути земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

27.12.2023 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов позов керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України про визнання незаконним розпорядження та скасування розпорядження райдержадміністрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування поданого позову вказано, що розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 07.06.2019 № 156 надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1793 для індивідуального дачного будівництва, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту.

Рішенням державного реєстратора Кілійської районної державної адміністрації Чумаченко Л.Ю. від 04.07.2019 р. № 47626476 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223, номер відомостей про речове право 32252567).

У подальшому, ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер 730, посвідченого 23.07.2019 приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М., здійснено відчуження земельної ділянки на користь ОСОБА_2 .

Рішенням приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Богачової Н.М. від 23.07.2019 № 47910739 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку (номер відомостей про речове право 32514781).

Також, установлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

Поряд з цим, незважаючи, що вказана земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення державної власності та у встановленому законодавством порядку не вилучалась, райдержадміністрацією неправомірно здійснено передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , а останньою відчуження на користь ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, наявні підстави для усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання судом незаконним та скасування розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 07.06.2019 № 156, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Про належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793 до земель державного лісового фонду свідчить інформація філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» за № 224 від 11.07.2023 та за № 238 від 18.07.2023 відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 розташована на землях державного лісового фонду (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013-2014 років), які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» Вилківське лісництво квартал 40.

Також, відповідно до інформацій ВО «Укрдержліспроект» № 355

від 29.04.2021 та № 2-1149 від 17.11.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 з межами її таксаційних виділів відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року та межами згідно із координатами поворотних точок знаходиться в межах 40 кварталу Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

Листом Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства від 17.05.2021 № 04-01-19/370 повідомлено, що документами, які підтверджують право власності ДП «Ізмаїльське лісове господарство» на землі Вилківського лісництва є Проєкт організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство», таксаційного опису, відомостей поквартальних підсумків, карти-схеми лісонасаджень ДП «Ізмаїльське лісове господарство».

Відповідно до листа Одеської обласної державної адміністрації № 1150/5/01-46/1366/2-22 від 16.02.2022 обласна державна адміністрація не надавала добровільну відмову, згоду на вилучення, припинення права користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на теперішній час філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), відведення будь-яким фізичним або юридичним особам або зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки.

Крім того, відповідно до листа ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 11.05.2021 № 92 дозвіл на вилучення з постійного користування земельної ділянки ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не надавало і підстав для такого вилучення немає.

Вказане, на думку прокурора, беззаперечно свідчить, що передана Кілійською районною державною адміністрацією з державного лісового фонду земельна ділянка на момент прийняття оспорюваного розпорядження та на теперішній час належить до земель державної власності лісогосподарського призначення, перебувала і на даний час перебуває у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» та належить до земель державного лісового фонду, розпорядження якими на час прийняття спірного розпорядження мав здійснювати Кабінет Міністрів України.

Відведення за рахунок державного лісового фонду земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793, площею 0,1 га супроводжувалось фактичною незаконною зміною цільового призначення земель лісогосподарського призначення на землі для індивідуального дачного будівництва всупереч вимогам земельного законодавства без необхідних погоджень відповідних державних органів.

З урахуванням інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України № 21540/0/2-21 від 05.07.2021 та Одеської обласної державної адміністрації № 1150/5/01-46/1366/2-22 від 16.02.2022 про те, що рішення про зміну цільового призначення ділянки із зазначеним кадастровим номером не приймалося, вказане переконливо свідчить про те, що внаслідок прийняття усупереч вимог земельного та лісового законодавства України Кілійською районною державною адміністрацією спірного розпорядження № 156 від 07.06.2019, фактично незаконно вилучено та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1793.

Згідно даних Державного земельного кадастру та Публічної кадастрової карти вбачається, що лісова ділянка, передана у власність, не є замкненою, а є частиною лісового масиву.

Таким чином, спірна земельна ділянка на момент її відведення перебувала у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на теперішній час філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), відносилась до земель державного лісового фонду. Разом з тим, земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1793 відведено у приватну власність неуповноваженим органом та всупереч порядку зміни цільового призначення із земель лісогосподарського призначення на землі рекреаційного призначення, оскільки Кабінет Міністрів України рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки та її відведення у приватну власність не приймав.

Відповідно до листа ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 16.07.2021 № 133 підставою формування кварталу 40 Вилківського лісництва було виділення кварталу 1 площу якого складають плавні та болота, землі, зайняті пісками, для яких плануються інші лісогосподарські заходи. Згідно матеріалів лісовпорядкування 1993-1994 та 2003-2004 років площа кварталу 1 Вилківського лісництва складала 386 га. При лісовпорядкуванні 2013-2014 років для кращого планування лісогосподарських робіт з кварталу 1 для створення кварталу 40 було виділено площу 29 га. Згідно матеріалів лісовпорядкування 2013-2014 років площа кварталу 1 складає 374,1 га. Зміна площі сталася за рахунок зміни площ інших кварталів. Зовнішні межі Вилківського лісництва з моменту створення Дунайського біосферного заповідника не змінювались.

Як зазначалось вище про належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793 до земель державного лісового фонду свідчить інформація ВО «Укрдержліспроект» № 355 від 29.04.2021, № 2-1149 від 17.11.2023, а також інформація ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 19.05.2021 № 99, відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 згідно з матеріалами лісовпорядкування 2013 року знаходиться в межах 40 кварталу Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на теперішній час філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»).

Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року знаходиться в межах 40 кварталу Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство», така земельна ділянка одночасно перебуває в межах Дунайського біосферного заповідника.

Земельна ділянка, яка відведена у власність ОСОБА_1 , знаходиться у межах Дунайського біосферного заповідника та з урахуванням ст. 3, 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. 3, 5 Закону України «Про екологічну мережу України» є територією та об`єктом природно-заповідного фонду України та екологічною мережею України, що відповідно до приписів п. «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України унеможливлює набуття на неї права приватної власності.

Ізмаїльською окружною прокуратурою порушується перед судом питання щодо визнання незаконним та скасування розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації № 156 від 07.06.2019 р.

Отже підставами для визнання незаконним та скасування акта райдержадміністрації є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка входить до складу земель державного лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України», а також є територією Дунайського біосферного заповідника, вказане унеможливлює набуття права приватної власності на таку земельну ділянку, а відтак договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає визнанню судом недійсним.

З огляду на викладене порушені права та законні інтереси держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації підлягають захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,1 га, з кадастровим номером :01:001:1793 та має 4 поворотних точок, з наступними координатами: № 1 координати: Х 5032374.957, Y 3310063.738; № 2 координати: Х 5032337.104, Y 3310110.913; № 3 координати: Х 5032324.2, Y 3310102.066; № 4 координати: Х 5032353.703, Y 3310058.975.

З метою реального поновлення інтересів держави у спірних правовідносинах доцільним є обрання способу захисту порушеного права у вигляді скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : рішення державного реєстратора Кілійської районної державної адміністрації Чумаченко Л.Ю. від 04.07.2019 № 47626476; рішення приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Богачової Н.М. від 23.07.2019 № 47910739.

З огляду на незаконність державної реєстрації спірної земельної ділянки з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, реєстрації речових прав за ОСОБА_2 та відсутність підстав для реєстрації таких прав за їх дійсним власником Одеською обласною державною адміністрацією, на підставі ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 13 ст. 79-1 ЗК України, належним додатковим способом захисту інтересів держави є також заявлення вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 відведена за рахунок земель державного лісового фонду, судове рішення у даній справі вплине на права та обов`язки ДП «Ліси України» як спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, у постійному користуванні якого знаходяться такі землі, а також Дунайського біосферного заповідника НАН України, який відповідно до положень

ч. 1 ст. 17 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» є природоохоронною, науково-дослідною установою загальнодержавного значення, що утворена з метою збереження у природному стані найбільш типових природних комплексів біосфери, здійснення фонового екологічного моніторингу, вивчення навколишнього природного середовища, його змін під дією антропогенних факторів.

Таким чином, наявні підстави для залучення ДП «Ліси України» та Дунайського біосферного заповідника НАН України до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Спірна земельна ділянка розташована на території Смарагдової мережі НОМЕР_1 Danube Biosphere Reserve (Дунайський біосферний заповідник).

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді обласною прокуратурою скеровано до Одеської обласної державної адміністрації лист від 21.04.2022 № 12-357вих-22.

Одеською обласною державною адміністрацією листом від 06.05.2022

№ 4148/5/01-29/3436/2-22 поінформовано, що облдержадміністрацією не здійснювалось заходів представницького характеру щодо оскарження рішень райдержадміністрації, рішень державних реєстраторів, та припинення права власності на зазначені у листі земельні ділянки.

Обставини бездіяльності Одеської обласної державної адміністрації свідчать також і відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, які підтверджують, що з моменту набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку Одеською обласною державною адміністрацією заходи щодо звернення з відповідним позовом до суду не вживались.

Факт незвернення до суду відповідного органу влади з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав захистити інтереси громадян, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян та звернення до суду з таким позовом.

Таким чином, Одеська обласна державна адміністрація обізнана про необхідність захисту інтересів держави та мала відповідні повноваження для їх захисту, проте таких заходів не вжила, що відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для звернення прокурора до суду з цим позовом в інтересах держави в особі зазначеного уповноваженого органу влади.

Зважаючи на викладене, керівник Ізмаїльської окружної прокуратури просив суд у поданому позові

1.Усунути перешкоди власнику державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Кілійської районної державної адміністрації № 156 від 07.06.2019 «Про затвердження громадянці ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області».

2.Усунути перешкоди власнику державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування рішення державного реєстратора Кілійської районної державної адміністрації Чумаченко Лариси Юріївни від 04.07.2019 р. № 47626476 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:1793 за адресою: Одеська область, Кілійський район, Приморська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223, номер відомостей про речове право 32252567).

3.Усунути перешкоди власнику державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1793, укладеного 23.07.2019 між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Ніною Миколаївною, зареєстрованого за № 730.

4.Усунути перешкоди власнику державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Ніною Миколаївною від 23.07.2019 № 47910739 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:1793 за адресою: Одеська область, Кілійський район, Приморська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223, номер відомостей про речове право 32514781).

5.Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:1793 з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

6.Усунути перешкоди власнику державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути державі в особі Одеської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1793, яка має 4 поворотних точок з наступними координатами: № 1 координати: Х 5032374.957, Y 3310063.738; № 2 координати: Х 5032337.104, Y 3310110.913; № 3 координати: Х 5032324.2, Y 3310102.066; № 4 координати: Х 5032353.703, Y 3310058.975.

7.Стягнути з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір в сумі 16104 грн за подачу позову.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 28.12.2023 року, прийнято позов до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

24.01.2024 р. від представника відповідача Ізмаїльської районної державної адміністрації надійшов відзив, в якому зазначено, що розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 07.06.2019 № 156 надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1793 для індивідуального дачного будівництва, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Кілійського району за межами населеного пункту. 04.07.2019 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , згідно рішення державного реєстратора Кілійської районної державної адміністрації Чумаченко Л.Ю. 23.07.2019 приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М. здійснено відчуження земельної ділянки :01:001:1793 на користь ОСОБА_2 та було зареєстровано право власності за нею. Згідно з розділом першим поземельної книги земельної ділянки ділянку площею за кадастровим номером :01:001:1793, що була відкрита 10.05.2019 року ОСОБА_4 (наявна в матеріалах справи) категорія зазначеної земельної ділянки «землі рекреаційного призначення». Представник відповідача зазначив, що жодною зі сторін чи третьою особою вказаного правочину, включно з ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не заперечувались та не оскаржувались дії стосовно відведення земельної ділянки у власність для індивідуального будівництва оскаржуваної земельної ділянки. Відповідно, Кілійська районна державна адміністрація діяла в рамках чинного законодавства на час виникнення правовідносин. Посилання на положення які врегульовують порядок використання земель лісництва є недоцільним. Спірна земельна ділянка, виходячи з матеріалів позовної заяви, розташована на землях державного лісового фонду Вилківського лісництва (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року), а таким чином, виключно на помилкову думку позивача, входить до земель ДП «Ізмаїльське лісове господарство». В такому випадку, важливо акцентувати увагу на байдужість та бездіяльність лісогосподарського підприємства, оскільки внаслідок його бездіяльності виникла наявна спірна ситуація. До моменту державної реєстрації лісовпорядковані ділянки не є об`єктом цивільних прав. Частиною 1 статті 52 ЗК України встановлено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Як вбачається з розпорядження Кілійської районної державної організації від 07.06.2012 № 156, та похідних документів стосовно державної реєстрації, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 мала категорію «землі рекреаційного призначення», а не «землі природно-заповідного фонду». Враховуючи, відсутність будь-якого доказу, який би нівелював статус спірних земельних ділянок, як земель рекреаційного призначення, позиція позивача в цій частині є недоведеною. Відтак, застосування до виниклих правовідносин законодавства, яке врегульовує порядок використання земель природно-заповідного фонду є неналежним. Зважаючи на зазначене вище, оскільки позовна заява керівника Ізмаїльської окружної прокуратури є необґрунтованою, представник відповідача просив відмовити в задоволенні поданого позову в повному обсязі.

26.01.2024 р. представником третьої особи Дунайського біосферного заповідника Національної академії наук України, надано пояснення, в яких зазначено, що адміністрація Дунайського біосферного заповідника НАН України вважає, що докази, викладені в позовних заявах Ізмаїльської окружної прокуратури, є логічними, цілком обґрунтованими і системними. Окремі із цих доказів сформовані з залученням матеріалів, які заповідник надавав прокуратурі. Заповідник підтримує вимоги позовних заяв і просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, просив суд розглядати вищезазначену справу без участі Дунайського біосферного заповідника НАН України.

07.02.2024 р. представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 було надано відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідач вважає позов необґрунтованим, а приватизацію спірної земельної ділянки законною, з огляду на наступне. 09.02.2018 року, ОСОБА_1 звернулась до Кілійської РДА з заявою (клопотанням), щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, площею 0,10 га, за рахунок земель рекреаційного призначення Приморської сільської ради Кілійського району, Одеської області. Повноваження органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування станом на час звернення громадянина із заявою (09.02.2018 року) та прийняття розпорядження Кілійською районною державною адміністрацією № 87 від 22.02.2018 року «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області» були визначені статтею 122 ЗКУ. Через чисельні внесення змін до Земельного кодексу України (станом на кінець 2016 року було прийнято більше 100 Законів про внесення змін до ЗКУ з тисячами правок, станом на сьогодні орієнтовно 170 Законів) ч. 8 ст. 122 ЗКУ не була узгоджена зі ст. 149 ЗКУ, яка станом на дату прийняття визначала не «випадки передачі земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування», а «Порядок вилучення земельних ділянок». А це два зовсім протилежних процеси. Під час розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 така довідка була надана Відділом у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 97-15-0.310-208/168-18 від 27.03.2018. Відповідно до цієї довідки, земельна ділянка площею 0,1000 га рахується як: - відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом (гр.67) - 0,1000 га, з них інші (гр.71) - 0,1000 га. Відповідно до матеріалів Схем категорія вказаної земельної ділянки - землі рекреаційного призначення. Також у районних відділах земельних ресурсів багато років зберігався Фонд документації із землеустрою, в даному випадку вся документація із землеустрою та картографічні матеріали колишнього Кілійського району, всі державні акти на право власності та постійного користування землею, договори оренди землі. Крім того, районними відділами земельних ресурсів до 2013 року здійснювалась реєстрація прав на земельні ділянки та вівся державний реєстр землі та земельний кадастр, а з 2013 року, ведеться державний земельний кадастр, отже володіли всією повнотою інформації щодо дійсної категорії земель спірної земельної ділянки та надали інформацію (довідку) яка підтверджує належність земельної ділянки до земель рекреаційного призначення. Про це ж свідчать і матеріали Схем. Те, що спірна земельна ділянка не відноситься також до земель природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення підтверджується також Схемою планування території Кілійського району Одеської області, розробленою в 2015 році. Враховуючі те, що спірна земельна ділянка відносилась до категорії земель - земель рекреаційного призначення (це питання окремо детально досліджується та описується у цьому відзиві), та, відповідно, місцерозташування земельної ділянки відповідало містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, відповідало вимогам законів, у Кілійської РДА були відсутні підстави відмовляти у наданні дозволу на формування земельної ділянки. На підставі розпорядження Кілійської районною державною адміністрацією № 87 від 22.02.2018 року «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області» землевпорядною організацією був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погоджений з відповідними органами. Після отримання відповідних погоджень, та висновків, спірна земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера: :01:001:1793. Кілійська РДА прийняла розпорядження від 07.06.2019 №156, «Про затвердження громадянці ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області. Враховуючі вищезазначене, процедура відведення земельної ділянки та передачі у власність була виконана законною, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Прокуратура у своєму позові стверджує, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державного лісового фонду та знаходиться в постійному користуванні ДСП «Ліси України». До позову не наданий доказ, а саме державний акт на право постійного користування землею або витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно, що посвідчує право власності або користування ДСП «Ліси України». З якихось інших відкритих офіційних джерел або реєстрів також не вбачається наявності документів, що посвідчують ці права ДСП «Ліси України» у відповідності до ст.ст. 125, 126 ЗКУ. Це також не заперечується і самою Прокуратурою. Так, позивач у своєму позові (сторінка 5 позову) зазначає, що про належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793, до земель державного лісового фонду свідчать інформації філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»» за № 224 від 11.07.2023 та за № 238 від 18.07.2023 відповідно до яких ділянка з кадастровим номером :01:001:1793, розташована на землях державного лісового фонду (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013-2014 років), які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» Вилківське лісництво квартал 40. Спеціальна норма Закону (ч.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України) діє як виключення з загальних правил за наявності двох умов: 1. Право постійного користування підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а не якоюсь «інформації філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»» за № 224 від 11.07.2023 та за № 238 від 18.07.2023». 2. Надані державним та комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам та установам земельних ділянок у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (01.01.2002 року). Докази надання земельних ділянок ДСП «Ліси України» до 01.01.2002 року у позові відсутні. В позові Прокуратура та ДСП «Ліси України» посилаються лише на матеріали 2013-2014 років, якими нібито підтверджується право ДСП «Ліси України» на спірну земельну ділянку, а не на документи до набрання чинності Земельним кодексом України (01.01.2002 року). У позові Позивач (на сторінці 8) також зазначає, що листом Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства від 17.05.2021 № 04-01-19/370 повідомлено, що документами, які підтверджують право власності ДП «Ізмаїльське лісове господарство» на землі Вилківського лісництва є Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство», таксаційного опису, відомостей поквартальних підсумків, карти-схеми лісонасаджень ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Також це зазначено в листі ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 19 травня 2021 p № 99. До позову не додані, а відповідно можна вважати, що відсутні докази того, що надані до позову матеріали були погоджені та затверджені, а відповідно можуть вважатись «матеріалами лісовпорядкування» та створювати якісь правові наслідки. До позову не додані матеріали лісовпорядкування на «оновленій картографічній основі», в тому числі координати земельної ділянки в УСК-2000, яка нібито знаходиться в постійному користуванні ДСП «Ліси України». Без наявності координат земельної ділянки неможливо визначити накладання меж спірної земельної ділянки на межі ДСП «Ліси України». Відповідно до інформації, зазначеної у довідці Відділу у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 97-15-0.310-208/168-18 від 27.03.2018 (додається до даного відзиву), а також іншою землевпорядної та містобудівної документації, земельна ділянка площею 0,1000 га рахується як: - відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом (гр.67) - 0,1000 га, з них інші (гр.71) - 0,1000 га. Виходячи з цього, на спірній земельній ділянці були відсутні ліси, а також відсутні докази що землі надані в користування або власність в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства, то спірна земельна ділянка не могла зовсім бути об`єктом лісовпорядкування. Також у позові (сторінка 12 позову) Прокурор хибно стверджує, що згідно даних Державного земельного кадастру та Публічної кадастрової карти вбачається, що лісова ділянка, передана у власність ОСОБА_1 , не є замкненою, а є частиною лісового масиву. За наявною інформацію спірна земельна ділянка ніколи не була ділянкою/частиною лісового масиву, що підтверджується також даними органу по земельних ресурсах, відповідно документацією із землеустрою та містобудівною документацією. Крім того, за наявною інформацією, проект відведення земельної ділянки, обов`язковість якого передбачений як Земельним кодексом Української РСР 1970 р. (на даний момент вже втратив чинність), Земельним кодексом України 1990 р. (на даний момент вже втратив чинність) так і Земельним кодексом України 2001 року (чинний на даний час) та іншими законодавчими актами України не виготовлявся та межі в натурі (на місцевості) не визначались. Враховуючі вищезазначене, якщо б у Відділу у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та в Держгеокадастрі була інша інформація щодо статусу спірної земельної ділянки, то вони б про це зазначили в своїх вихідних даних, висновках, в т.ч. державної землевпорядної експертизи, та не надали б погодження на передачу земельної ділянки у власність. На території рекреаційної зони с. Приморське багато десятиліть розташовані бази відпочинку, більшість з яких, на даний час оформили кадастрові номери та мають в користування земельні ділянки. Розташовані ці бази між залісненими землями Вилківського лісництва та спірною земельною ділянкою. Тобто, судячи з думки Прокуратури також знаходяться на землях лісового фонду. Але по ділянкам баз відпочинку Прокуратура позов не подавала, що опосередковано підтверджує неналежність цих земель до земель лісового фонду, а спірної земельної ділянки і тим більше. Необхідно також звернути увагу суду на лист ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 16 липня 2021 р. № 133, яким ДП визнає помилки в розрахунку площі, а саме: - в п.1.: …Визначити площу 8.9 га на яку зменшилася площа Вилківського лісництва після лісовпорядкування 2013-2014 років не представляється можливим (помилки в роботі лісовпорядкування). - в п.2.: …При створені у 1998 рік Дунайського біосферного заповідника до його складу увійшла з вилученням із земель Держлісгоспу площа 7143.0 га та без вилучення 11564.0 га (помилка роботи лісовпорядкування на 9.0 га). - в п.4. невідповідність площ між 1993-1994 та 2003-2004 років на 12 га: …Згідно матеріалів лісовпорядкування 1993-1994 та 2003-2004 років площа квартала 1 Вилківського лісництва складала 386.0 га. При лісовпорядкуванні 2013-2014 років для кращого планування лісогосподарських робіт з кварталу 1 для створення кв. 40 було виділено пл..29.0 га. Згідно матеріалів лісовпорядкування 2013-2014 років площа квартала 1 складає 374.1 га. Тобто низька якість виконання робіт по обліку лісів та виготовлення картографічних матеріалів лісовпорядкування призводить до допущення помилок. Але ці помилки ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не точні. Як показує практика, при проведенні необхідних високоточних геодезичних вимірювань при проведенні землеустрою, помилки будуть значно більшими. За наявною інформацією, на території Вилківської міської ради Ізмаїльского району Одеської області, до складу якої входить с. Приморське та територія колишньої Приморської сільської ради Кілійського району, проводилась інвентаризація земельних ділянок лісогосподарського призначення. За результатами документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сформовані земельні ділянки та внесені до Державного земельного кадастру - земельні ділянки земель лісогосподарського призначення (Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, 09.03 Для цілей підрозділів 09.01-09.02, 09.04-09.05 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду). За відповідною процедурою точність виконання вимірювань при виконанні землевпорядних та геодезичних робіт є високоточною (помилки вимірювань вираховуються декількома сантиметрами). Одна з цих земельних ділянок кадастровий номер :01:001:0145, знаходиться найближче інших до спірної земельної ділянки але навіть не межує з нею та знаходиться на відстані 450 метрів, що свідчить про те, що навіть за умови грубих геодезичних помилок спірна земельна ділянка не належить до земель лісогосподарського призначення. Частина земель, про які йдеться в Указі Президента України, дійсно передана Дунайському біосферному заповіднику відповідно до державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД № 001676 (копія державного акту наявна в додатку до позову Прокуратури). Передачі земельних ділянок, видачі державного акту та реєстрації права користування за Дунайським біосферним заповідником передувало, наприклад, рішення Одеської обласної ради від 23.06.2001 року № 322-ХХІІІ. Про це рішення зазначено в Державному акті. Але Позивач не надав доказів саме «передачі» земельної ділянки в користування повноважним органом, наприклад на час 1998 року Одеською обласною радою. Не наданий також державний акт на право постійного користування на землю, щодо якої виник даний судовий спір. Відсутня також державна реєстрація прав на земельну ділянку за Дунайським біосферним заповідником. Зі змісту відповіді на адвокатський запит від 09.01.2024 року, Дунайського біосферного заповідника, вбачається, що у визначенні меж території заповідника, заповідник, орієнтуються на межі Вилківського лісництва і повідомляє, що вони були встановлені, згідно Проекту створення Дунайського біосферного заповідника та у відповідності до Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування спільно з лісниками, заповідником встановлені межові знаки у вигляді бетонних стовпів з написом, що це є межі Дунайського біосферного заповідника. З огляду на те, що на п. 6) запиту: «Чи проводилась інвентаризація земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення на території Вилківської міської ради Ізмаїльского району Одеської області, до складу якої входить с. Приморське та територія колишньої Приморської сільської ради?» відповіді надано не було, вбачається, що межі Дунайського біосферного заповідника не встановлені, а вищезазначені стовпи з написом, встановлені незаконно. Одеська обласна державна адміністрація уповноважена, розпорядження, підпорядкованих їй місцевих державних адміністрацій скасовувати своїм розпорядженням у зв`язку з невідповідністю їх чинному законодавству, а якщо вбачає невідповідність чинному законодавству у рішеннях Одеської обласної, або міської ради має позиватися до суду щодо визнання таких актів незаконними. Тобто, облдержадміністрація сама спроможна відновити державні інтереси, що вона на протязі свого існування системно робила і захисту прокурора в цій частині не потребує. Однак, як вже зазначалось вище, спірна земельна ділянки віднесена до категорії земель-землі рекреаційного призначення і не належить до земель лісогосподарського призначення. А тому, цілком логічно, що розпорядження голови Кілійської районної державної адміністрації і про затвердження детального плану територій, і про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки і про передачу у власність спірної земельної ділянки, не були визнаними такими, що не відповідають чинному законодавству. Прокуратура сама стверджує, що повноваженнями по розпорядженню землями державної власності наділена Одеська обласна державна адміністрація саме з 27.05.2021, прокуратура в позові зазначає та надає як доказ лист від Одеської ОДА про те, що вона не надавала відмову та згоду на вилучення. Прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка відведена за рахунок земель, які перебувають у користуванні СДП «Ліси України» та Дунайського біосферного заповідника і для цих цілей облдержадміністрацією не вилучалась. Отже, прокурор фактично захищає інтереси державного підприємства. Однак, у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в особі державного підприємства (ВП Верховного суду від 06.07.2021 року, у справі №911/2169/20). Прокурор мав би звертатись до суду від імені та в інтересах Держгеокадастру, Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів та Державного агентства лісових ресурсів, і аж ніяк в інтересах Одеської обласної державної адміністрації, яка розпорядження Кілійської районної державної адміністрації бачила, не скасувала ба більше, затвердила проект землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності в межах села Приморське на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, за матеріалами якого на території села Приморське(в тому числі на території рекреаційної зони) земель лісогосподарського та природоохоронного призначення не має. Прокурор в свою чергу позиваючись до суду в даній справі за віндикаційним позовом, позаяк право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 просить повернути земельну ділянку Державі в особі Одеської обласної державної адміністрації. При цьому, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76). Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: 5000 (п`ять тисяч) грн.- витрати на правову допомогу у тому числі витрати на поштові відправлення. Зважаючи на вищевказане, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та стягнути з позивача витрати на правову допомогу згідно попереднього орієнтовного розрахунку в сумі 5000 грн.

15.02.2024 р. представником відповідача ОСОБА_2 Кожокарем М.Ю. було надано відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. По-перше. У розділі 2.1. прокурор обґрунтовуючи статус земель державного лісового фонду зазначає наступне: 1. Про належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793 до земель державного лісового фонду свідчить інформація з листів філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України» №224 від 11.07.2023, №238 від 18.07.2023; 2. Відповідно до інформації з листів ВО «Укрдержліспроект» №355 від 29.04.2021 та №2-1149 від 17.11.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 з межами її таксаційних виділів відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року та межами згідно із координатами поворотних точок знаходиться в межах 40 кварталу Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». 3. При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України. 4. Листом Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства від 17.05.2021 №04-01-19/370 повідомлено, що документами, які підтверджують право власності ДП «Ізмаїльське лісове господарство» на землі Вилківського лісництва є Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство», таксаційного опису, відомостей поквартальних підсумків, карти-схеми лісонасаджень ДП «Ізмаїльське лісове господарство». 5. Вилучення спірної земельної ділянки державної форми власності площею 0,1 га, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України», і надання її у власність станом на 01.01.2019 належало до повноважень Кабінету Міністрів України, а не до повноважень Кілійської районної державної адміністрації. Відведення спірної земельної ділянки супроводжувалось фактичною зміною цільового призначення земель лісогосподарського призначення на землі для індивідуального дачного будівництва всупереч вимогам земельного законодавства без необхідних погоджень відповідних державних органів. 6. З 27.05.2021 повноваженнями щодо вилучення земельних ділянок із земель державної власності, наданих у постійне користування філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України», що знаходяться за межами населених пунктів, наділена саме Одеська обласна державна адміністрація. Щодо належності земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793 до земель державного лісового фонду. На підтвердження вказаних тверджень прокуратура посилається на листи філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України», відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 розташована на землях державного лісового фонду (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013-2014 років), які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України» Вилківське лісництво квартал 40.

З приводу зазначених листів представник відповідача звернув увагу суду на наступне. В даних листах зазначено, що земельна ділянка є самозахопленою. Оскільки вказана земельна ділянка була передана у власність на підставі відповідного розпорядження РДА, то підстав стверджувати, що ділянка є самовільно зайнятою (самозахопленою) немає. З листа № 224 від 11.07.2023 вбачається, що до нього додаються додатки: «1. По 2020 року 31 арк., 2. По 2021 року 59 арк., 3. По 2022 року 20 арк., 4. Схематичне розміщення самозахоплених ділянок 9 арк.». Однак до позовної заяви не додано копій вказаних додатків, що унеможливлює підтвердження інформації стосовно того, що ділянка відноситься до лісового фонду і є «самозахопленою». З листа № 238 від 18.07.2023 вбачається, що до нього додаються додатки: «1. Матеріали лісовпорядкування 17 арк., 2. Картографічні матеріали Вилківського лісництва 17 арк.». Однак до позовної заяви не додано додатки до цього листа: «2. Картографічні матеріали Вилківського лісництва 17 арк.». Стосовно ж Матеріалів лісовпорядкування, то слід звернути увагу, що ці матеріали містять інформацію щодо характеристик земель лісового фонду, рубки формування і оздоровлення лісів, лісовідновлення і лісорозведення. Вказана інформація відображена у вигляді таблиць в розрізі характеристик ділянок та їх площ і ці матеріали (інформація) жодним чином не можуть підтвердити те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду і є «самозахопленою».

Щодо знаходження спірної ділянки в межах 40 кварталу Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». Прокуратура посилається на листи ВО «Укрдержліспроект»: - №355 від 29.04.2021 та - №2-1149 від 17.11.2023 відповідно до яких спірна земельна ділянка знаходиться в межах 40 кварталу Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». Однак з графічних додатків до даних листів вбачається, що земельна ділянка, яку отримала ОСОБА_1 і яку в подальшому придбала ОСОБА_2 , знаходиться на межі нібито 40 кварталу (половина ділянки знаходиться нібито в межах 40 кварталу, а друга половина поза його межами). Документ під назвою «Фрагменту накладки на ортофотоплан межі кв. 40 Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України»» та точок наданих координат станом на 01.01.2014» не може бути належним доказом, оскільки схематичне зображення та межі 40 кварталу і земельних ділянок зазначені без координат, без дотримання масштабів, без підтвердження кваліфікації і взагалі повноважень інженера-таксатора щодо можливості оформлення таких матеріалів. Але, навіть якщо і припустити, що спірна земельна ділянка повністю знаходиться в межах 40 кварталу, а відповідно, нібито відноситься до земель лісового фонду і знаходиться у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», то графічні матеріали, додані до листів ВО «Укрдержліспроект» №355 від 29.04.2021 та №2-1149 від 17.11.2023 спростовують це припущення, а інших доказів, які б підтверджували це припущення, у т.ч. графічних, прокуратурою не надано. З доданих до позову листів філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України» № 224 від 11.07.2023, № 238 від 18.07.2023 та ВО «Укрдержліспроект» № 355 від 29.04.2021, № 2-1149 від 17.11.2023 вбачається, що вони не є належними доказами, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування. Тобто даними листами не підтверджується те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду. Щодо застосувань положень п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України. Тобто, право постійного користування державним лісогосподарським підприємством повинно підтверджуватись за наявності наступних двох умов: 1. Право постійного користування підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а не листами з інформацією зацікавленої сторони (мова про листи філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» № 224 від 11.07.2023 та № 238 від 18.07.2023). 2. Землі повинні бути надані державним та комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам та установам земельних ділянок у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (01.01.2002 року). Прокурором не надано доказів того, що земельні ділянки були передані у постійне користування ДСГП «Ліси України» до 01.01.2002 року. Оскільки право постійного користування повинно підтверджуватись планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, то доцільним є зазначити вимоги до оформлення таких планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. З доданих до позову у якості доказів, не вбачається, що вони є планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування в розумінні ст. 48, ч. 5 Розділу VIII Прикінцевих положень Прикінцевих положень Лісового кодексу України та Порядку здійснення лісовпорядкування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2023 №112. Тобто вказані докази не можуть вважатись матеріалами лісовпорядкування, оскільки: - відсутні докази того, що вони здійснені лісовпорядною організацією, - що вони затверджені у встановленому порядку з попереднім їх погодженням, - вони не містять інформації про виконавців (графічні матеріали та фрагмент публічної кадастрової карти) та їх кваліфікацію, - виконані в поганій якості, без зазначення масштабів. Матеріали лісовпорядкування повинні бути виготовлені на оновленій картографічній основі в цифровій формі (п. 30 Порядку здійснення лісовпорядкування), а також у разі якщо вони містять інформацію про кількісні та якісні характеристики лісових ділянок, то вони розробляються, зберігаються та оприлюднюються в електронній формі (п. 31 Порядку здійснення лісовпорядкування). З доданих доказів до позовної заяви вбачається, що прокуратурою не надано належних доказів належної підготовки та взагалі існування належним чином оформлених матеріалів лісовпорядкування, а саме не надано: - матеріалів лісовпорядкування розроблених на оновленій картографічній основі та - матеріалів, які б підтверджували координати земельної ділянки лісового фонду, яка нібито перебуває у постійному користуванні ДСГП «Ліси України». Отже склалась ситуація у якій прокуратура стверджує, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 є такою, що розташована на землях земель лісового фонду, які перебувають у користуванні державного підприємства та надає координати цієї спірної ділянки, однак не надає координати ділянки, яка перебуває у користуванні державного підприємства. Зазначена обставина унеможливлює співставлення та накладення меж спірної земельної ділянки на землі, які, як стверджує прокуратура, перебувають у постійному користуванні державного підприємства. Щодо недоведеності наявності у ДСГП «Ліси України» права на постійне користування землями лісового фонду. В позовній заяві зазначено, що відповідно до листів філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України» №224 від 11.07.2023, №238 від 18.07.2023 спірна земельна ділянка (кад.номер :01:001:1793) розташована на землях державного лісового фонду (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013-2014 років), які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України». Вказані листи не є належними доказами оскільки землі державного лісового фонду перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України». До позову не надано доказів, які б підтверджували наявність у ДСГП «Ліси України» як права на постійне користування землею або права власності на неї, а саме копію державного акту на право постійного користування землею або копію витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно, так і доказів у вигляді належно оформлених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування та доказів того, що доказів того, що землі були передані у постійне користування ДСГП «Ліси України» до 01.01.2002 року. (5). Щодо спростування тверджень прокуратури про наявність у Кабінету Міністрів України повноважень на розпорядження та відведення земельної ділянки. Повноваження органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування станом на час звернення ОСОБА_1 із заявою (09.02.2018 року) та прийняття розпорядження Кілійською районною державною адміністрацією №87 від 22.02.2018 року «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області» були визначені статтею 122 ЗК України. Вбачається, що ч. 8 ст. 122 ЗК України не була узгоджена зі ст. 149 ЗК України, яка станом на дату прийняття розпорядження визначала не «випадки передачі земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування», а «Порядок вилучення земельних ділянок», що в свою чергу спростовує твердження прокуратури про наявність у КМ України прав на розпорядження у т.ч. передачу (відведення) спірної земельної ділянки.

Щодо повноважень Кілійської РДА на передачу у власність спірної земельної ділянки як такої, що відноситься до земель рекреаційного призначення представник відповідача вказав, що прокуратурою не надано належних доказів того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення (листи філії «Ізмаїльського лісового господарства» ДСГП «Ліси України» та ВО «Укрдержліспроект» не є доказами). Більш того, прокуратурою не надано доказів того, що ця земельна ділянка хоча б колись відносилась до земель лісогосподарського призначення. Підставою, яка надавала Кілійській РДА право та можливість передати у власність спірну земельну ділянку було те, що вона відноситься до земель рекреаційного призначення. Щодо статусу спірної ділянки як такої, що відноситься до земель рекреаційного призначення. Наявність погоджень вказаних органів свідчить про обізнаність та згоду про належність спірної земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення, а не до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення та земель лісогосподарського призначення. Про це ж свідчить проект землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності в межах села Приморське на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, а саме: експлікацією розподілу земель с Приморське за категоріями земель, а також, свідчить про те, що земель лісогосподарського призначення на території села не має.

Щодо підстав та правомірності прийняття розпорядження про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 . 09.02.2018 ОСОБА_1 звернулась до Кілійської РДА із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, площею 0,10 га, за рахунок земель рекреаційного призначення Приморської сільської ради Кілійського району, Одеської області. На підставі даного клопотання Кілійською РДА прийнято розпорядження №87 від 22.02.2018 року «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області». Під час розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 довідка була надана Відділом Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №97-15-0.310-208/168-18 від 27.03.2018. Зі змісту цієї довідки вбачається, що згідно державної статистичної звітності земельна ділянка площею 0,1000га, яка проектується до відведення для індивідуального дачного будівництва із земель державної форми власності, рахується як: - відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом (003.00) - 0,1000 га, з них солончаки (003.04) - 0,1000 га. Тобто вбачається, що на спірній земельній ділянці були відсутні ліси, що в свою чергу свідчить про те, що ця ділянка не могла бути передана в користування або у власність для потреб лісового господарства та не могла бути об`єктом лісовпорядкування. Вказана довідка містить примітку у якій зазначено наступне: «Відповідно до матеріалів Схем землеустрою і технікоекономічного обґрунтування та охорони земель Кілійського району Одеської області категорія вказаної земельної ділянки - землі рекреаційного призначення». Вказана Схема землеустрою і ТЕО отримала позитивні висновки ще у 2008 році. Крім цього вказаною довідкою Відділу Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області спростовується твердження прокуратури про те, що спірна ділянка є частиною лісового масиву. Враховуючи вищезазначене, якщо б у Відділу у Кілійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області та в Держгеокадастрі була інша інформація щодо статусу спірної земельної ділянки, то вони б про це зазначили в своїх вихідних даних, висновках, в т.ч. державної землевпорядної експертизи, та не надали б погодження на передачу земельної ділянки у власність. Відділи земельних ресурсів володіли всією інформацією щодо дійсної категорії земель, спірної земельної ділянки та надали інформацію (довідку по формі №6-зем), яка підтверджує належність земельної ділянки до земель рекреаційного призначення. Про це ж свідчать і матеріали Схем землеустрою і ТЕО, які погоджені відповідними органами (зокрема Одеським обласним управлінням лісового та мисливського господарства Держлісгоспу України (висновок від 31.12.2008 №04-01/1396) та Відділом Держкомзему у Кілійському районі Одеської області ГУ Держкомзему у Одеській області Державного комітету України із земельних ресурсів (Висновок від 30.12.2008 №11-11-04/243). Крім цього, те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель природнозаповідного фонду та лісогосподарського призначення підтверджується також Схемою планування території Кілійського району Одеської області, розробленою в 2015 році. Об`єкти природно-заповідного фонду, в т.ч. Дунайський біосферний заповідник, а також землі державного лісового фонду зазначені на даній Схемі, але спірна земельна ділянка не входить до їх складу. Зважаючи на вищевикладене та на те, що спірна земельна ділянка відносилась до категорії земель рекреаційного призначення, місцерозташування земельної ділянки відповідало містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, відповідало вимогам законів, у Кілійської РДА були відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на формування земельної ділянки. Щодо етапу розробки, погодження та проведення державної експертизи землевпорядної документації (проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки). На підставі розпорядження Кілійської РДА №87 від 22.02.2018 «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності за межами населеного пункту на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області» землевпорядною організацією був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погоджений з відповідними органами. Проект землеустрою стосовно відведення земельної ділянки ОСОБА_1 пройшов процедуру державної експертизи землевпорядної документації, за результатами якої був наданий висновок від 01.03.2019 № 533-19, з деякими пропозиціями та зауваженнями, що не стосуються предмету спору у даній судовій справі. Про позитивне доопрацювання та врахування у проекті зазначених раніше експертом зауважень стоїть відповідна відмітка, підпис та печатка Держгеокадастру. Після отримання відповідних погоджень, та висновків, спірна земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера: :01:001:793. Етап державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК та прийняття розпорядження про передачу ділянки. Відмова державним кадастровим реєстратором не надавалась. Кілійська РДА прийняла розпорядження від 07.06.2019 №156, «Про затвердження громадянці ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області. Враховуючи вищезазначене, процедура відведення земельної ділянки та передачі у власність була виконана законно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В подальшому, у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 на спірну земельну ділянку було зареєстровано право власності, яка в подальшому була придбана ОСОБА_2 .

Щодо повноважень Одеської обласної державної адміністрації на вилучення земельних ділянок із земель державної власності, представник відповідача вказав, що право на передачу земельних ділянок мали районні державні адміністрації, а не обласні. Крім цього Одеська обласна державна адміністрація не могла бути наділена повноваженнями щодо передачі спірної земельної ділянки, оскільки оскаржуване розпорядження Кілійської РДА прийнято 07.06.2019, а закон про вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин набрав чинності 27.05.2021 р.

Щодо спростування тверджень про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в складі земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Частина земель, про які йдеться в Указі Президента України, дійсно передана Дунайському біосферному заповіднику відповідно до державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД № 001676. Передачі земельних ділянок, видачі державного акту та реєстрації права користування за Дунайським біосферним заповідником передувало, наприклад прийняття рішення Одеської обласної ради від 23.06.2001 року № 322-ХХІІІ. Про це рішення зазначено в Державному акті. Але позивач не надав доказів саме «передачі» земельної ділянки в користування повноважним органом, наприклад на час 1998 року Одеською обласною радою. Не наданий також державний акт на право постійного користування на землю, щодо якої виник даний судовий спір. Відсутня також державна реєстрація прав на земельну ділянку за Дунайським біосферним заповідником. Окремого статусу формування земельної ділянки землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення та підтвердження прав на неї, окрім як визначених ст.ст. 79-1, 125 та 126 ЗКУ немає, а, відповідно, доказів та підстав вважати, що спірна земельна ділянка належить до земель Дунайського біосферного заповіднику, а відповідно, і до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, немає. Відповідно до схеми тимчасового зонування Дунайського біосферного заповідника, спірна земельна ділянка не входить до його території. Рекреаційна зона с. Приморське та відповідно спірна земельна ділянка як складова рекреаційної зони, не зазначена як така, що входить до зони антропогенних ландшафтів. Рекреаційна зона с. Приморське також не входить до зони регульованого заповідного режиму та заповідної зони Дунайського біосферного заповідника. Щодо проекту організації території біосферного заповідника. Прокуратурою не надано доказів розробки та затвердження у відповідності до чинного законодавства проекту організації території Дунайського біосферного заповідника, в т.ч. щонайменше наступні складові проекту: - копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку заповідника; - карти, виконані на топографічній основі у зручному для користування масштабі (1:10000 - 1:100000) меж заповідника, функціонального зонування території заповідника з позначеними на ній межами інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що розташовані на території заповідника, проектного плану; - картографічні матеріали у форматі геоінформаційних систем, виконані на ортофотоплані кадастрової карти (плану) та в електронній схемі; - геоінформаційні системи; - супутникові на інші зображення, - каталог координат меж заповідника в державній геодезичній системі координат УСК-2000. Без надання наведених вище доказів у прокуратури немає підстав стверджувати, що спірна земельна ділянка входить до складу Проекту організації території Дунайського біосферного заповідника. Щодо змісту відповіді Дунайського біосферного заповідника на адвокатський запит представника Залецької О.І. від 09.01.2024 р. З відповіді ДБЗ на адвокатський запит вбачається, що у визначенні меж території заповідника, останній орієнтуються на межі Вилківського лісництва і повідомляє, що вони були встановлені, згідно Проекту створення Дунайського біосферного заповідника та у відповідності до Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування спільно з лісниками, заповідником встановлені межові знаки у вигляді бетонних стовпів з написом, що це є межі Дунайського біосферного заповідника. Представником ОСОБА_1 в адвокатському запиті ставилось питання «Чи проводилась інвентаризація земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення на території Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, до складу якої входить с. Приморське та територія колишньої Приморської сільської ради?», на яке ДБЗ відповіді не надало. Таким чином, вбачається, що межі Дунайського біосферного заповідника не встановлені, а стовпи з написами встановлені незаконно. Щодо листа ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 14.03.2011 №126 стосовно розподілу держлісфонду на території Кілійського району. З аналізу листа ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 14.03.2011 № 126 вбачається, що до складу земель лісового фонду не були включені землі Приморської сільської ради, на території якої і перебуває спірна земельна ділянка. Відтак, оскільки за даними листа ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 14.03.2011 №126 землі Приморської сільської ради не відносились до земель держлісфонду і відповідно не входили до складу земель Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство», межі якого визначають межі Дунайського біосферного заповідника, то твердження про те, що така ділянка знаходиться в межах ДБЗ є непослідовним, нелогічним та протиправним.

Додатковими доказами того, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення, є розшифровка кадастрового номера земельної ділянки із застосуванням Класифікатору об`єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ). На території Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, до складу якої входить с. Приморське та територія колишньої Приморської сільської ради Кілійського району, проводилась інвентаризація земельних ділянок лісогосподарського призначення, за результатами якої були сформовані земельні ділянки одна з яких має кадастровий номер :01:001:0793. Шоста, сьома та восьма цифри з кадастрового номеру даної земельної ділянки :01:001:0145) розшифровуються за допомогою КОАТУУ наступним чином: - 103 «ВИЛКОВЕ» Земельна ділянка з номером :01:001:0145, знаходиться найближче інших до спірної земельної ділянки, але навіть не межує з нею та знаходиться на відстані 450 метрів, що свідчить про те, що спірна земельна ділянка не належить до земель лісогосподарського призначення. Розшифровки кадастрових номерів за допомого КОАТУУ з урахуванням інформації, зазначеної у листі ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 14.03.2011 №126 ще раз дають підстави стверджувати, що на території Приморської сільської ради земель лісового фонду не було, такі землі знаходились на території Вилківської міської ради, а відтак відсутні підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та також входить до меж Дунайського біосферного заповідника.

Щодо правових підстав позову (звернення з негаторним позовом), представник відповідача вважав, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту. Ефективним способом захисту, відповідно до висновків ВП ВС стосовно земель лісогосподарського призначення, є звернення до суду з віндикаційним позовом.

Також представник відповідача звернув увагу на те, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 , відноситься до земель рекреаційного призначення, а прокурор у разі якщо вважає, що це земля лісового фонду, мав би звернутись до суду саме із віндикаційним позовом, а не з негаторним. При цьому, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на заперечення, які підтверджуються наданими доказами, вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреації, а Кілійська районна державна адміністрація правомірно передала її у власність. Вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та Барановою Н.В., скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації земельної ділянки є похідними вимогами від вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Кілійської РДА, яке як вже зазначено і неодноразово підтверджено доказами є таким, що прийнято в межах повноважень РДА. Відтак, оскільки вимога про скасування розпорядження Кілійської РДА не підлягає задоволенню, то і інші (похідні) вимоги не підлягають задоволенню.

Крім цього, процесуальна дієздатність прокуратури в пред`явленому в інтересах держави позові полягає в здатності здійснювати процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки виключно в межах представництва інтересів держави. В протилежному випадку процесуальна дієздатність прокуратури є неналежною, тобто не спрямованою на захист інтересів держави, за для чого, власне, і подавався позов. Одеська обласна державна адміністрація уповноважена своїми розпорядженнями скасовувати розпорядження підпорядкованих їй державних адміністрацій у зв`язку з невідповідністю їх чинному законодавству, а якщо вбачає невідповідність чинному законодавству у рішеннях Одеської обласної, або міської ради має позиватися до суду щодо визнання таких актів незаконними. Тобто, у разі необхідності Одеська ОДА завдяки наділеними законодавством повноваженнями має можливість та спроможність самостійно відновити інтереси держави у разі їх порушення адміністрацією нижчого рівня. Однак, як вже зазначалось вище, спірна земельна ділянки віднесена до категорії земель рекреаційного призначення і не належить до земель лісогосподарського призначення. Таким чином, цілком логічно, що розпорядження голови Кілійської РДА і про затвердження детального плану територій, і про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки і про передачу у власність спірної земельної ділянки, не були визнаними такими, що не відповідають чинному законодавству. Щодо повноважень Держгеокадастру на здійснення захисту інтересів держави та на державний контроль за використанням та охороною земель. Державним органом, який має повноваження на здійснення захисту інтересів держави та на державний контроль за використанням та охороною земель є Держгеокадастр та його територіальні підрозділи, які не вбачали порушень передачі у власність спірної земельної ділянки. Не зважаючи на те, що Прокуратура стверджує, що повноваженнями по розпорядженню землями державної власності наділена Одеська обласна державна адміністрація саме з 27.05.2021, прокуратура в позові зазначає та надає як доказ лист від Одеської ОДА про те, що вона не надавала відмову та згоду на вилучення. Сама Одеська обласна державна адміністрація розпорядження Кілійської РДА щодо спірної земельної ділянки не оскаржувала, за захистом своїх нібито порушених прав до суду не зверталась. Також у позові прокуратури відсутні докази, що Одеська ОДА вважає, що інтереси та права Держави в її особі порушені. Прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка відведена за рахунок земель, які перебувають у користуванні СДП «Ліси України» та Дунайського біосферного заповідника і для цих цілей облдержадміністрацією не вилучалась. Отже, прокурор фактично захищає інтереси державного підприємства. Однак, у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в особі державного підприємства (ВП Верховного суду від 06.07.2021 року, у справі №911/2169/20). Отже, через державні підприємства прокуратура діяти не може. Таким чином вбачається, що з даним позовом, прокурор мав би звертатись до суду від імені та в інтересах Держгеокадастру, Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів та Державного агентства лісових ресурсів, але аж ніяк не в інтересах Одеської обласної державної адміністрації, яка розпорядження Кілійської районної державної адміністрації отримувала, проводила правові експертизи, не скасувала та більше того, затвердила проект землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності в межах села Приморське на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, за матеріалами якого на території села Приморське (в тому числі на території рекреаційної зони) земель лісогосподарського та природоохоронного призначення не має.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельної ділянки з огляду на наступне. При вчиненні правочину, набувач повинен оцінити зовнішні, об`єктивні, явні і видимі природні ознаки земельної ділянки, а суд повинен перевірити добросовісність дій набувача земельної ділянки. При цьому при оцінці судом добросовісності дій покупця земельної ділянки слід враховувати, що окрім оцінки земельної ділянки за візуальними критеріями, покупець також керувався відомостями, які містились у Публічній кадастровій карті України та Державному земельному кадастрі і згідно яких, у нашому випадку, спірна земельна ділянка відносилась до категорії земель землі рекреаційного призначення. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. ОСОБА_2 набула права власності на підставі договору купівлі-продажу. При цьому прокуратурою не порушується питання відшкодування ОСОБА_2 збитків у разі задоволення позову. Зважаючи на вищевикладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

29.02.2024 р. першим заступником керівника Ізмаїльської окружної прокуратури було надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що не погоджуючись з позовною заявою, представником відповідача подано відзив, який надійшов 14.02.2024 та зареєстрований у вхідній кореспонденції окружної прокуратури за № 1114-24 та з якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позову. Проте доводи відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи та положенням законодавства, виходячи з наступного.

У поданому відзиві відповідач приходить до хибних висновків про приналежність спірної земельної ділянки до земель запасу Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, мотивуючи свої доводи відсутністю встановлених меж земель, що перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» та нібито неточністю матеріалів лісовпорядкування. Натомість факт належності земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793 до земель державного лісового фонду підтверджується належними, допустимими та юридично спроможними доказами, доданими до позовної заяви.

Так, на даний час межі більшості земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України», не встановлені та відповідно державну реєстрацію права постійного користування на такі землі за державним підприємством не проведено.

Листом Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства від 20.05.2021 № 04-01-19/384 повідомлено, що документами, які підтверджують право постійного користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на теперішній час Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України») на землі Вилківського лісництва є Проєкт організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство» у складі пояснювальної записки, таксаційного опису, відомостей поквартальних підсумків, карти-схеми лісонасаджень ДП «Ізмаїльське лісове господарство».

У відповідності до листа філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» від 11.07.2023 № 224 та № 92 від 11.05.2021 земельна ділянка з незаконно присвоєним кадастровим номером :01:001:1793 згідно з матеріалами лісовпорядкування 2013 року перебуває у постійному користуванні державного підприємства, квартал 40. Характеристика деревостанів, підросту, підлісків, невкритих лісовою рослинністю і нелісових земель наведені кварталу 1 наведено у таксаційному описі, відомостях поквартальних підсумків Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Візуальне розташування спірної земельної ділянки в межах земель державного лісового фонду також підтверджується викопіюванням з оглядового плану запроектованих господарських заходів.

Крім того, відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання від 29.04.2021 № 355 та № 02-1149 від 17.11.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року знаходиться в межах кварталу 40 Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України». При цьому, ВО «Укрдержліспроект» надані фрагменти накладки на ортофотоплан з нанесеними межами кварталу 40 Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» та межами земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793.

Окружною прокуратурою з урахуванням положень пункту 5 розділу VIII Прикінцеві положення ЛК України доводи позовної заяви щодо приналежності спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду обґрунтовано доказами, наданими філією «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України», ВО «Укрдержліспроект» як спеціалізованими державними підприємствами, уповноваженими на ведення лісовпорядкування та інформуванням державних органів влади інформацією про сучасний стан лісів.

Так, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 як станом на даний час, так і у 2019 році знаходилась за межами населеного пункту та на землях державного лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України», тобто в силу положень статті 84 Земельного кодексу України (у різних редакціях цієї статті) належала до земель державної власності.

Не заслуговують уваги також і доводи відповідача щодо неточностей чи помилок у матеріалах лісовпорядкування, а також те, що позовна заява обґрунтована матеріалами лісовпорядкування 2013 року.

Час передачі у власність земельної ділянки були чинними матеріали лісовпорядкування ДП «Ізмаїльське лісове господарство» 2013 року, раніше 2003 року, 1993 року і так далі.

Територія земель державного лісового фонду, на якій розташована спірна земельна ділянка у 2017 році не змінювалась при проведенні лісовпорядкування 2003 та 2013 років.

Зокрема, відповідно до листа ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 16.07.2021 № 133 згідно з матеріалами лісовпорядкування 1993-1994 років площа Вилківського лісництва складала 18718 га. При створенні у 1998 році Дунайського біосферного заповідника до його складу увійшла з вилученням із земель Держлісгоспу площа 7143 га та без вилучення 11564 га (у тому числі квартал 1 площею 386 га). Підставою формування кварталу 40 Вилківського лісництва було виділення з кварталу 1, площу якого складають плавні та болота, землі, зайняті пісками, для яких плануються інші лісогосподарські заходи. Згідно із матеріалами лісовпорядкування 1993-1994 та 2003-2004 років площа кварталу 1 Вилківського лісництва складала 386 га. При лісовпорядкуванні 2013-2014 років для кращого планування лісогосподарських робіт з кварталу 1 для створення кварталу 40 було виділено площу 29 га. Згідно з матеріалами лісовпорядкування 2013-2014 років площа кварталу 1 складає 374,1 га. Зміна площі сталася за рахунок зміни площ інших кварталів. Зовнішні межі Вилківського лісництва з моменту створення Дунайського біосферного заповідника не змінювались.

Також ДП «Ізмаїльське лісове господарство» повідомлено, що визначити площу 8,9 га, на яку зменшилась площа Вилківського лісництва після лісовпорядкування 2013-2014 років не представляється можливим, у зв`язку із помилками в роботі лісовпорядкування.

Проте, слід зауважити, що зміна площі Вилківського лісництва на 8,9 га після лісовпорядкування 2013-2014 років здійснена саме у бік зменшення. Тобто, у будь-якому разі у порівнянні з 2017 роком площа Вилківського лісництва не зазнала збільшення.

У поданому відзиві відповідач стверджує, що спірна земельна ділянка віднесена до категорії земель рекреаційного призначення, а не земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення.

Як зазначено у позовній заяві розташування Дунайського біосферного заповідника обґрунтовано з прив`язкою до кварталів Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Зокрема, згідно з інформацією ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 19.05.2021 № 99 на території Ізмаїльського району в Державному лісовому фонді України, який знаходиться в підпорядкуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство» Вилківське лісництво, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року знаходиться Дунайський біосферний заповідник площею 11256,2 га (квартали № 1-16, 24-40).

Відповідно до документів долучених до відзиву на позовну заяву установлено, що 11.04.2019 управлінням державної експертизи Держгеокадастру проведено експертизу проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_6 та іншим (всього 3 громадянам) для індивідуального дачного будівництва за адресою: Приморська сільська рада (за межами населеного пункту) Кілійський район Одеська область про що складено висновок № 1077-19. Вивченням долученого до відзиву висновку державної експертизи землевпорядної документації встановлено,що останній жодним чином не стосується технічної документації із затвердженням якої надано ОСОБА_1 земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва.

Однак, зазначене, жодним чином не змінюють факту надання у приватну власність спірної земельної ділянки для цілей, не пов`язаних з веденням лісового господарства, а саме для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель лісогосподарського призначення суперечить положенням статей 20, 84, 122, 149 ЗК України та статей 16, 57 ЛК України, оскільки у тому числі змінено цільове призначення лісогосподарських земель без погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства та без попереднього прийняття відповідного рішення.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді обласною прокуратурою скеровано до Одеської обласної державної адміністрації лист від 21.04.2022 № 12-357вих-22. Одеською обласною державною адміністрацією листом від 06.05.2022 р. № 4148/5/01-29/3436/2-22 поінформовано, що облдержадміністрацією не здійснювалось заходів представницького характеру щодо оскарження рішень райдержадміністрації, рішень державних реєстраторів, та припинення права власності на зазначені у листі земельні ділянки.

Обставини бездіяльності Одеської обласної державної адміністрації свідчать також і відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, які підтверджують, що з моменту набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку Одеською обласною державною адміністрацією заходи щодо звернення з відповідним позовом до суду не вживались.

Таким чином, зважаючи, що вилучення спірної земельної ділянки із земель державного лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні державного підприємства, обласною державною адміністрацією не здійснювалось, відтак саме Одеська обласна державна адміністрація є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, тобто позивачем за вказаним позовом.

Ураховуючи, що спірна земельна ділянка відповідно до наведеної вище інформації ДП «Ізмаїльське лісове господарство», ВО «Укрдержліспроект» знаходиться в межах кварталу Вилківського лісництва, така земельна ділянка одночасно є територією природно-заповідного фонду.

Підсумовуючи викладене, доводи, зазначені представником відповідача у відзиві на позов, не спростовують позицію прокуратури, викладену у позові.

Таким чином, у суду є достатні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

29.04.2024 р. представником особи, в інтересах якої прокурор звернувся з позовом до суду Одеської обласної державної адміністрації, ОСОБА_7 було надано пояснення, в яких зазначено, що Одеська обласна державна адміністрація підтримує позовні вимоги по справі № 502/2531/23 виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено про належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793 до земель державного лісового фонду свідчить інформації філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» за № 224 від 11.07.2023 та за № 238 від 18.07.2023 відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 розташована на землях державного лісового фонду (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013-2014 років), які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» Вилківське лісництво квартал 40.

Більш того, відповідно до ч. 1, 9, 10 ст. 149 Земельного кодексу України, у редакції станом на 01.10.2018, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ліси для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Отже, вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності площею 0,1 га, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», і надання у власність такої земельної ділянки станом на 01.01.2019 належало до повноважень Кабінету Міністрів України.

Також в матеріалах справи наявний лист Секретаріату Кабінету Міністрів України № 21540/0/2-21 від 05.07.2021 рішення про погодження зміни цільового призначення, відведення, вилучення із користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на теперішній час філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України») земельної ділянки із зазначеним кадастровим номером не приймалося.

Поряд з цим, відповідно до листа Одеської обласної державної адміністрації № 1150/5/01-46/1366/2-22 від 16.02.2022 обласна державна адміністрація не надавала добровільну відмову, згоду на вилучення, припинення права користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на теперішній час філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), відведення будь-яким фізичним або юридичним особам або зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки.

Проте, розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 07.06.2019 № 156 надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1793 для індивідуального дачного будівництва, та у подальшому відповідно до договору купівлі-продажу, здійснено відчуження земельної ділянки на користь ОСОБА_2 .

Поряд з цим, незважаючи, що вказана земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» та у встановленому законодавством порядку не вилучалась, Кілійською районною державною адміністрацією неправомірно здійснено передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , а останньою - відчуження на користь ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до листа ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 11.05.2021 № 92 дозвіл на вилучення з постійного користування земельної ділянки ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не надавало і підстав для такого вилучення немає.

Передана Кілійською районною державною адміністрацією з державного лісового фонду земельна ділянка на момент прийняття оспорюваного розпорядження та на теперішній час належить до земель державної власності лісогосподарського призначення, перебувала і на даний час перебуває у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» та належить до земель державного лісового фонду, розпорядження якими на час прийняття спірного розпорядження мав здійснювати Кабінет Міністрів України.

У зв`язку з цим, Одеська обласна державна адміністрація вважає, що позовні вимоги керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

06.05.2024 р. представником відповідача ОСОБА_2 Кожокарем М.Ю. було надано письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що 26.02.2024 представник відповідача-3 звернувся з адвокатським запитом вих. №26/02-1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просив повідомити чи визначено квартал № 40 земель Вилківського лісництва, які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» координатами поворотних точок, тобто чи має квартал № 40 земель Вилківського лісництва координати поворотних точок земельної ділянки, що перебуває у користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»? Якщо квартал № 40 земель Вилківського лісництва, які перебувають у користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» має координати поворотних точок, повідомити чи накладаються на квартал № 40 земель Вилківського лісництва ділянки з кадастровими номерами :01:001:1793; :01:001:1753; :01:001:1384; :01:001:1751, власником яких на даний момент є ОСОБА_2 . У відповідь на адвокатський запит вих. №26/02-1 від 26.02.2024 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надіслало лист вих. № 29-15- 0.82-1418/2-24 від 29.02.2024 про надання інформації, в якому повідомило, що відповідно до даних програмного забезпечення Державного земельного кадастру межі земель лісового фонду ДП Ізмаїльське лісове господарство не внесено до Державного земельного кадастру. Після цього, представник відповідача-3 додатково звернувся із адвокатським запитом вих. № 31/03-1 від 31.03.2024 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому звернув увагу на те, що ймовірно, ненадання відповіді у його попередньому адвокатському запиті на питання чи накладаються земельні ділянки на квартал № 40 земель Вилківського лісництва пов`язано із тим, що межі земель лісового фонду ДП Ізмаїльське лісове господарство не внесено до Державного земельного кадастру, та просив: 1. Надати інформацію чи можливо встановити накладання земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:001:1793; :01:001:1753; :01:001:1384; :01:001:1751; :01:001:1694 на квартал № 40 земель Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство» враховуючи, що межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не внесено до Державного земельного кадастру; 2. Повідомити чи накладаються земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:1793; :01:001:1753; :01:001:1384; :01:001:1751; :01:001:1694 на квартал № 40 земель Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство» у разі можливості встановлення такого накладання (враховуючи, що межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не внесено до Державного земельного кадастру. У відповідь на адвокатський запит вих. № 31/03-1 від 31.03.2024 від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов лист вих. № 29-15-0.82-2225/2-24 від 09.04.2024 про надання інформації, в якому було повідомлено: Відповідно даних програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:1793, :01:001:1753, :01:001:1751 та :01:001:1384 не сформовані. Разом із тим інформуємо, що відповідно даних програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не внесено до Державного земельного кадастру. Однак позивачем до позову не надано доказів, які б підтверджували наявність у ДСГП «Ліси України» як права на постійне користування землею або права власності на неї, а саме копію державного акту на право постійного користування землею або копію витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно, так і доказів у вигляді належно оформлених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування та доказів того, що доказів того, що землі були передані у постійне користування ДСГП «Ліси України» до 01.01.2002 року (до набрання чинності Земельним кодексом України). Крім цього, Одеський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 02.06.2011 у справі № 2-а-13665/08/1570 встановив: ДП «Ізмаїльське лісове господарство» державного акту на право постійного користування земельними ділянками та території рекреаційної зони с. Приморське, Кілійського району - не отримувало, детальним планом території рекреаційної зони с. Приморського не передбачено знаходження лісів та земель лісогосподарського призначення на його території, таким чином, землі рекреаційного призначення с. Приморське Кілійського району не повинні бути включені до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП Ізмаїльське лісове господарство. А як вже наголошував представник відповідача-3 у своєму відзиві, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 належить до земель рекреаційного призначення, що підтверджується, зокрема, Схемами землеустрою і техніко-економічними обґрунтуваннями використання та охорони земель на території Кілійського району Одеської області. Отже, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати спірну земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1793 такою, що розташована на землях державного лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП Ізмаїльське лісове господарство (на теперішній час філії Ізмаїльське лісове господарство ДСГП Ліси України) в межах 40 кварталу Вилківського лісництва, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних та достовірних доказів, які б підтверджували даний факт. Cпірна земельна ділянка не розташована на території Дунайського біосферного заповідника. Як стверджує позивач у позові, враховуючи, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року знаходиться в межах 40 кварталу Вилківського лісництва ДП Ізмаїльське лісове господарство (на теперішній час філії Ізмаїльське лісове господарство ДСГП Ліси України), така земельна ділянка одночасно перебуває в межах Дунайського біосферного заповідника. Однак, як вже зазначалося вище, з листа-відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вих. № 29-15-0.82-2225/2-24 від 09.04.2024 на адвокатський запит вих. № 31/03-1 від 31.03.2024 вбачається, що межі земель лісового фонду ДП Ізмаїльське лісове господарство поряд із спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:1793, не сформовані. Крім того, межі земель лісового фонду ДП Ізмаїльське лісове господарство не внесено до Державного земельного кадастру. 31.03.2024 представник відповідача-3 звернувся з адвокатським запитом вих. № 31/03-2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просив: 1. Повідомити чи визначено землі Дунайського біосферного заповідника координатами поворотних точок (тобто чи мають землі Дунайського біосферного заповідника координати поворотних точок цієї земельної ділянки)? 2. Повідомити чи накладаються земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:1793; :01:001:1753; :01:001:1384; :01:001:1751; :01:001:1694, власницею яких на даний момент є ОСОБА_2 , на землі Дунайського біосферного заповідника, якщо останні мають координати поворотних точок (копія адвокатського запиту вих. № 31/03-2 від 31.03.2024 додається). У відповідь на адвокатський запит вих. № 31/03-2 від 31.03.2024 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надіслало лист вих. № 29-15- 0.82-2196/2-24 від 08.04.2024 про надання інформації, в якому повідомило наступне: Згідно наявних у Відділі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 р. зареєстровано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 001676 24.02.2000 за № 34 Дунайському біосферному заповіднику Національної академії наук України, площею 11792,06 га для охорони тваринного та рослинного світу. Відповідно даних програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру інформацію про відповідний державний акт внесено на підставі Технічної документації щодо інвентаризації земель державної власності на території Ізмаїльського району Одеської області з кадастровими номерами :01:001:0206 та :01:001:0207. В Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель, ведення якого здійснюється Відділом, наявні «Технічна документація щодо інвентаризації земель державної власності на території Ізмаїльського району Одеської області» за № 2023Ф22ОДКЛ000002 та «Технічна документація щодо інвентаризації земель державної власності на території Ізмаїльського району Одеської області» за № 2023МФ220ДКЛ000003. За наявними в зазначених документаціях каталогами координат поворотних точок земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:1793, :01:001:1753, :01:001:1751, :01:001:1694 та :01:001:1384 не накладаються на землі Дунайського біосферного заповідника. Більше того, з відкритих даних земельного кадастру України, розміщених на інформаційному веб-порталі (карті): https://kadastr.live вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 жодним чином не накладається на землі Дунайського біосферного заповідника. Таким чином, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 не накладається на землі Дунайського біосферного заповідника. У зв`язку з цим, якщо слідувати логіці позивача, враховуючи, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793, за словами позивача, одночасно перебуває в межах Дунайського біосферного заповідника та в межах 40 кварталу Вилківського лісництва ДП Ізмаїльське лісове господарство (межі Вилківського лісництва є відповідно і зовнішніми межами Дунайського біосферного заповідника) можна дійти висновку, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 не накладається і на землі 40 кварталу Вилківського лісництва ДП Ізмаїльське лісове господарство (на теперішній час філії Ізмаїльське лісове господарство ДСГП Ліси України). Щодо усунення недоліків, встановлених висновком державної експертизи землевпорядної документації № 533-19 від 01.03.2019 Позивач у відповіді на відзив представника відповідача-2 зазначає: Відповідно до документів долучених до відзиву на позовну заяву установлено, що 11.04.2019 управлінням державної експертизи Держгеокадастру проведено експертизу проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_6 та іншим (всього 3 громадян) для індивідуального дачного будівництва за адресою: Приморська сільська рада (за межами населеного пункту) Кілійський район Одеська область про що складено висновок № 1077-19. Вивченням долученого до відзиву висновку державної експертизи землевпорядної документації встановлено, що останній жодним чином не стосується технічної документації із затвердженням якої надано ОСОБА_1 земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. Незважаючи на вищевикладене, в свою чергу, повідомляємо про те, що представником відповідача-3 до відзиву на позовну заяву було долучено копію висновку державної експертизи землевпорядної документації № 533-19 від 01.03.2019, з якого вбачається, що 01.03.2019 Управлінням державної експертизи Держгеокадастру проведено експертизу проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва за адресою: Приморська сільська рада (за межами населеного пункту), Кілійський район, Одеська область, про що складено висновок № 533-19. Таким чином, проект землеустрою стосовно відведення земельної ділянки ОСОБА_1 пройшов процедуру державної експертизи землевпорядної документації, за результатами якої був наданий висновок № 533-19 від 01.03.2019 (міститься в матеріалах справи). Після отримання відповідних погоджень, та висновків, спірна земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера: :01:001:1793. Представник відповідача-3 надсилав адвокатський запит вих. № 1 від 05.04.2024 до Товариства з обмеженою відповідальністю Бюро проектування та експертизи, в якому просив надати інформацію: - Чи були виправлені та враховані зауваження і пропозиції до землевпорядної документації, які були наведені в п. 10 вказаних висновків Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 01 березня 2019 р. № 533-19; від 21 липня 2017 р. № 1175-17; від 11 квітня 2019 р. № 1077-19; від 22 січня 2019 p. № 204- 19.? Якщо так, то надати копії документів, якими підтверджується врахування зауважень і пропозицій до землевпорядної документації. У відповідь на адвокатський запит вих. № 1 від 05.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Бюро проектування та експертизи надіслало лист вих. № 119 від 10.04.2024, в якому було повідомлено наступне: Зауваження і пропозиції до землевпорядної документації, які наведені в п. 10 вказаних висновків, були виправлені та враховані, про що свідчать відповідні відмітки органів Держгеокадастру та підписи посадових осіб на відповідних висновках державної експертизи землевпорядної документації, які наявні у Вас та подані в додатках до адвокатського запиту. Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793 у власність ОСОБА_1 був затверджений відповідним розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 07.06.2019 № 156, що є додатковим підтвердженням того, що зауваження дійсно були усунуті. Більш того, позивачем не надано жодних доказів того, шо такі зауваження і пропозиції, що викладені у висновку експертизи № 533-19 від 01.03.2019, не були усунуті чи не були враховані. Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 була правомірно передана Кілійською районною державною адміністрацією у власність ОСОБА_1 , а згодом відчужена на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 , оскільки: по-перше, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 за основним цільовим призначенням належала (та належить) до категорії земель рекреаційного призначення, а землі рекреаційного призначення не входять до переліку земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність; по-друге, Кілійська районна державна адміністрація в установленому законодавством порядку із дотриманням всіх передбачених законодавством процедур передала спірну земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1793 із земель державної власності за межами населеного пункту у власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва; по-третє, позивачем не доведено накладання земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1793 на землі державного лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП Ізмаїльське лісове господарство (на теперішній час філії Ізмаїльське лісове господарство ДСГП Ліси України) в межах 40 кварталу Вилківського лісництва, і таке доведення не є можливим, оскільки межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не внесено до Державного земельного кадастру, про що свідчать листи-відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вих. № 29-15-0.82-1418/2-24 від 29.02.2024, вих. № 29- 15-0.82-2225/2-24 від 09.04.2024 на адвокатські запити; -по-четверте, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 не накладається на землі Дунайського біосферного заповідника, що підтверджується листом-відповіддю Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вих. № 29-15-0.82-2196/2-24 від 08.04.2024 на адвокатський запит. Таким чином, з огляду на вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовної заяви керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України про визнання незаконним розпорядження та скасування розпорядження райдержадміністрації, визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування рішень державних реєстраторів, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою суду від 19.06.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

22.08.2024 р. представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України», надано клопотання про підтримання позову прокурора та розгляд справи без участі представника третьої особи.

На призначену дату розгляду справи від представника відповідача Ізмаїльської районної державної (військової) адміністрації Одеської області надійшло клопотання, згідно якого він просив провести судове засідання за його присутності.

Представники третіх осіб та представник особи, в інтересах якої прокурор звернувся з позовом до суду, були повідомлені належним чином та в судове засідання не з`явились. Заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи суду не надали.

З урахуванням позицій прокурора та представників відповідачів Баранової Н.В. та Залецької О.І., суд провів розгляд справи за відсутності представників відповідача, третіх осіб та представника особи, в інтересах якої прокурор звернувся до суду з позовом.

Прокурор в ході судового розгляду заявлений позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_5 та Кожокар М.П. просили суд відмовити прокурору у задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах на позов.

Заслухавши прокурора та представників відповідача, дослідивши подані учасниками справи заяви по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 07.06.2019 № 156 надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1793 для індивідуального дачного будівництва, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ННН 324785 від 23.07.2019 р. ОСОБА_3 діючий від імені ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану в с/раді Приморська Кілійського району Одеської області, загальною площею 0,1000 га, у тому числі по угіддях: солончаки, 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:1793.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 358552954 від 15.12.2023 р., земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:1793 розташована на території Приморської с/ради Кілійського району Одеської області, площею 0,1 га призначена для індивідуального дачного будівництва належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

З поземельної книги відкритою 10.05.2019 р. відділом у Кілійському районі Головного управління Держгеокадстру в Одеській області, а саме, розділу 3 №004 від 17.07.2019 р. вбачається, що ОСОБА_1 є власником відповідної земельної ділянки.

З поземельної книги відкритою 10.05.2019 р. відділом у Кілійському районі Головного управління Держгеокадстру в Одеській області, а саме, розділу 3 №007 від 08.04.2021 р. вбачається, що ОСОБА_2 є власником відповідної земельної ділянки.

Відповідно до листа за вих. № 92 від 11.05.2021 року направленого Державним підприємством «Ізмаїльське лісове господарство» Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства Лісових ресурсів України встановлено, що земельні ділянки серед яких і ділянка з кадастровим номером :01:001:1793, згідно з матеріалами лісовпорядкування 2013 року перебувають в постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство», квартал 40 ділянки 3,4.9, 10, 12, 43. Також встановлено, що ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не давало і підстав для вилучення даних земельних ділянок немає. Кадастрові номери присвоєні без відома ДП «Ізмаїльське лісове господарство». Окрім того вказано, що згідно прикінцевих положень Лісового кодексу України Розділу VIII, пункту 5 «До здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, щодо набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування».

Згідно листа за вих. № 99 від 19.05.2021 року направленого ДП «Ізмаїльське лісове господарство» Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів на адресу начальника Одеського ООУЛМГ встановлено, що на території Ізмаїльського району в Державному лісовому фонді України, який знаходиться в підпорядкуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство» Вилківське лісництво, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року знаходиться Дунайський біосферний заповідник площею 11256, 2 га. Землі площею 11256, 2 га передані в користування Дунайському біосферному заповіднику без вилучення з державного лісового фонду. Згідно прикінцевих положень Лісового кодексу України Розділ VIII п. 5 до одержання державних актів на право постійного користування, документами, що підтверджують це право є планово картографічні матеріали лісовпорядкування. Документи, які підтверджують право власності ДП «Ізмаїльське лісове господарство» Вилківське лісництво на данні ділянки: 1. Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство»; 2. Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство» таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків; 3. Карта-схема лісонасаджень ДП «Ізмаїльське лісове господарство» з розміщенням кварталів Вилківського лісництва переданих без вилучення ДБЗ.

16.07.2021 року за вих. № 133 ДП «Ізмаїльське лісове господарство» направило заступнику керівника обласної прокуратури лист, яким повідомило, що підставою для зменшення площі земель ДП «Ізмаїльське лісове господарство» на 318, 8 га, згідно проекту організації та розвитку лісового господарства є рішення виконкому Вилківської міської ради № 95 від 24.05.2001 року, яким передано в землі запасу Вилківської міської ради 308, 9 га та Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2009 року по справі № 2-а-13665/08/1570 передано в землі запасу Приморської сільської ради Кілійського району Вилківське лісництво кв. 1 площа 1.0 га, разом вилучено 309, 9 га земель Державного лісового фонду. Визначити площу 8, 9 га на яку зменшилася площа Вилківського лісництва після лісовпорядкування 2013-2014 років не представляється можливим (помилки в роботі лісовпорядкування). Згідно матеріалів лісовпорядкування 1993-1994 років площа Вилківського лісництва складала 18718,0 га. При створені у 1998 рік Дунайського біосферного заповідника до його складу увійшла з вилученням із земель Держлісгоспу площа 7143,0 га та без вилучення 11564,0 га (помилки роботи лісовпорядкування на 9,0 га). Підставою формування кв. 40 Вилківського лісництва було виділення з кварталу 1 площу якого складають плавні та болота, земель зайнятих пісками для яких плануються інші лісогосподарські заходи. Згідно матеріалів лісовпорядкування 1993 1994 та 2003-2004 років площа кварталу 1 Вилківського лісництва складала 386, 0 га. При лісовпорядкуванні 2013 2014 років для кращого планування лісогосподарських робіт з кварталу 1 для створення кв. 40 було виділено пл. 29,0 га. Згідно матеріалів лісовпорядкування 2013-2014 років площа квартала 1 складає 374,1 га. Зміна площі сталася за рахунок зміни площ інших кварталів. Зовнішні межі Вилківського лісництва з моменту створення Дунайського біосферного заповідника не змінювались.

Відповідно до Додатку № 1 до Указу Президента України від 10.08.1998 року № 861/98 встановлено, що ним визначено перелік землекористувачів, землі яких мають бути надані у постійне користування Дунайському біосферному заповіднику в якому вказано, що: Природний заповідник «Дунайські плавні» - 14851 га; включаючи акваторію Чорного моря 5600 га; Ізмаїльське державне лісогосподарське підприємство 7143 га; Колективне сільськогосподарське підприємство імені Мічуріна 668 га; всього 22662 га.

Згідно Додатку № 2 до Указу Президента України від 10.08.1998 року № 861/98 встановлено, що ним передбачено перелік землекористувачів, землі яких включаються до складу Дунайського біосферного заповідника без вилучення у землекористувачів та вказано, що Ізмаїльське державне лісогосподарське підприємство 11575 га; Вилківське рибогосподарсько-аграрне колективне підприємство 2648 га; Колективне сільськогосподарське підприємство «Прикордонник» - 2333,7 га; порту «Усть Дунайський» - 498 га; Акваторія Чорного моря (із збереженням традиційного промислу риби) 6686, 2 га. Всього 23740, 9 га

У адвокатському запиті № 26/02-1 від 26.02.2024 р. до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, зазначено наступні питання: 1. Повідомити чи визначено квартал № 40 земель Вилківського лісництва, які перебувають у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» координатами поворотних точок, тобто чи має квартал № 40 земель Вилківського лісництва координати поворотних точок земельної ділянки, що перебуває у користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»? 2. Якщо квартал № 40 земель Вилківського лісництва, які перебувають у користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» має координати поворотних точок, повідомити чи накладаються на квартал № 40 земель Вилківського лісництва ділянки з кадастровими номерами :01:001:1793; :01:001:1753; :01:001:1384; :01:001:1751, власником яких на даний момент є ОСОБА_2 .

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надіслало лист вих. № 29-15- 0.82-1418/2-24 від 29.02.2024 на адвокатський запит вих. №26/02-1 від 26.02.2024 про надання інформації, в якому повідомило, що відповідно до даних програмного забезпечення Державного земельного кадастру межі земель лісового фонду ДП Ізмаїльське лісове господарство не внесено до Державного земельного кадастру.

У адвокатському запиті вих. № 31/03-1 від 31.03.2024 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, зазначено наступні питання: 1. Надати інформацію чи можливо встановити накладання земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:001:1793; :01:001:1753; :01:001:1384; :01:001:1751; :01:001:1694 на квартал № 40 земель Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство» враховуючи, що межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не внесено до Державного земельного кадастру; 2. Повідомити чи накладаються земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:1793; :01:001:1753; :01:001:1384; :01:001:1751; :01:001:1694 на квартал № 40 земель Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство» у разі можливості встановлення такого накладання (враховуючи, що межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не внесено до Державного земельного кадастру).

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надіслало лист вих. № 29-15-0.82-2225/2-24 від 09.04.2024 р. на адвокатський запит вих. № 31/03-1 від 31.03.2024 про надання інформації, в якому було повідомлено: Відповідно даних програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:1793, :01:001:1753, :01:001:1751 та :01:001:1384 не сформовані. Разом із тим інформуємо, що відповідно даних програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру межі земель лісового фонду ДП «Ізмаїльське лісове господарство» не внесено до Державного земельного кадастру.

У адвокатському запиті вих. № 31/03-2 від 31.03.2024 р. до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, зазначено наступні питання: 1. Повідомити чи визначено землі Дунайського біосферного заповідника координатами поворотних точок (тобто чи мають землі Дунайського біосферного заповідника координати поворотних точок цієї земельної ділянки)? 2. Повідомити чи накладаються земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:1793; :01:001:1753; :01:001:1384; :01:001:1751; :01:001:1694, власницею яких на даний момент є ОСОБА_2 , на землі Дунайського біосферного заповідника, якщо останні мають координати поворотних точок.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надіслало лист вих. № 29-15-0.82-2196/2-24 від 08.04.2024 р. на адвокатський запит вих. № 31/03-3 від 31.03.2024 про надання інформації, в якому було повідомлено: Згідно наявних у Відділі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 р. зареєстровано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 001676 24.02.2000 за № 34 Дунайському біосферному заповіднику Національної академії наук України, площею 11792,06 га для охорони тваринного та рослинного світу. Відповідно даних програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру інформацію про відповідний державний акт внесено на підставі Технічної документації щодо інвентаризації земель державної власності на території Ізмаїльського району Одеської області з кадастровими номерами :01:001:0206 та :01:001:0207. В Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель, ведення якого здійснюється Відділом, наявні «Технічна документація щодо інвентаризації земель державної власності на території Ізмаїльського району Одеської області» за № 2023Ф22ОДКЛ000002 та «Технічна документація щодо інвентаризації земель державної власності на території Ізмаїльського району Одеської області» за № 2023МФ220ДКЛ000003. За наявними в зазначених документаціях каталогами координат поворотних точок земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:1793, :01:001:1753, :01:001:1751, :01:001:1694 та :01:001:1384 не накладаються на землі Дунайського біосферного заповідника.

У адвокатському запиті вих. № 1 від 05.04.2024 р. до Товариства з обмеженою відповідальністю Бюро проектування та експертизи, зазначено наступні питання: Чи були виправлені та враховані зауваження і пропозиції до землевпорядної документації, які були наведені в п. 10 вказаних висновків Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 01 березня 2019 р. № 533-19; від 21 липня 2017 р. № 1175-17; від 11 квітня 2019 р. № 1077-19; від 22 січня 2019 p. № 204- 19.? Якщо так, то надати копії документів, якими підтверджується врахування зауважень і пропозицій до землевпорядної документації.

У відповідь на адвокатський запит вих. № 1 від 05.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Бюро проектування та експертизи надіслало лист вих. № 119 від 10.04.2024, в якому було повідомлено наступне: Зауваження і пропозиції до землевпорядної документації, які наведені в п. 10 вказаних висновків, були виправлені та враховані, про що свідчать відповідні відмітки органів Держгеокадастру та підписи посадових осіб на відповідних висновках державної експертизи землевпорядної документації, які наявні у Вас та подані в додатках до адвокатського запиту.

З висновку експерта судової земельно-технічної експертизи № 2305/23 від 10.06.2024 р. вбачається, що дослідивши надані матеріали, керуючись нормативними вимогами та методичними рекомендаціями, експерт дійшов висновку, що встановити чи знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1792 в межах 40 кварталу Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на даний час філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), не надається можливим, оскільки неможливо виконати оверлейну операцію, тобто здійснити графічне накладання двох шарів даних з точним місцем розташування об`єктів, оскільки в наданих матеріалах відсутні координати поворотних точок меж земель лісового фонду філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» у Державній системі координат.

З наданих у травні 2024 року на адвокатські запити представника відповідача Кожокаря М.Ю. відповідей ВО «Укрдержліспроект» вбачається, що межі земельних ділянок лісового фонду Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України» встановлені аналітичним шляхом на основі даних відділів Держгеокадастру районів та матеріалів попереднього лісовпорядкування; геодезична зйомка та прив`язка на місцевості окружних меж земельних ділянок лісового фонду не проводилася; координати меж земельних ділянок відповідного лісового фонду відсутні. Для встановлення факту накладання земельної ділянки із відповідним кадастровим номером чи визначення площі накладання на землі лісового фонду необхідне проведення земельної експертизи, яку ВО «Укрдержліспроект» не проводить».

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 4. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятих 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів (далі Рекомендації), якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

У пункті 7 Рекомендацій передбачено, що ілюстрацією повноважень публічних обвинувачів у системі загального права є визнання або анулювання шлюбів, захист дітей або недієздатних осіб і реєстрацію або припинення діяльності асоціацій та фондів. Іншою групою повноважень публічних обвинувачів є правовий контроль публічної адміністрації та інших юридичних осіб під кутом зору відповідності їх діяльності закону. В цілому, ці повноваження покладені на публічного обвинувача з міркувань публічного інтересу та захисту прав людини і, як правило, здійснюється в суді.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЗК України (у редакції, чинній на час винесення розпорядження Кілійської РДА від 07.09.2017 № 385) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України (у редакції, чинній на час винесення розпорядження Кілійської РДА від 07.09.2017 № 385) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, з системного аналізу статей 122 та 149 ЗК України вбачається, що повноваженнями щодо вилучення земельних ділянок із земель державної власності, наданих у постійне користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство», що знаходяться за межами населених пунктів, станом на дату прийняття Кілійською РДА спірного розпорядження, була наділена саме Одеська обласна державна адміністрація.

Статтею 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У відповідності до ст. 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі ст. 2 ЗК України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Статтею 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 80 ЗК України до суб`єктів права власності на землю віднесено, зокрема, громадян та юридичних осіб на землі приватної власності.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Згідно з п.п. «г» п. 4 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Статтею 57 ЗК України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, для доведення права прокурора на звернення до суду з позовом в інтересах Одеської обласної державної адміністрації, яку органу, що має повноваження щодо вилучення земельних ділянок із земель державної власності, наданих у постійне користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство», прокурор мав, насамперед, довести, що спірна земельна ділянка відносилась до земель, які на момент її передачі у районною державною адміністрацією у власність відповідачу ОСОБА_1 , перебували у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство».

Статтею 1 Лісового кодексу України (далі ЛК України) визначено, що ліс тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.

За змістом статті 35 ЛК України організація лісового господарства передбачає, зокрема проведення лісовпорядкування.

Відповідно до статті 45 ЛК України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЛК України лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства.

Згідно з ч. 1, 4, 5 ст. 48 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з п. 5 Розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII Прикінцеві положення ЛК України.

Таким чином, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, про що неодноразово висловлено судами вищої інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-196цс15 від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14, у правових висновках Верховного Суду, викладених в постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц.

Разом з тим, прокурором в якості доказів не надано суду таких планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а додана інформація філії «Ізмаїльське лісове господарство «ДСГП Ліси України.

Додані до позову матеріали не можуть вважатись належними матеріалами лісовпорядкування, оскільки не містять доказів щодо їх погодження та затвердження, як має бути відповідно до абз. 4 ст. 48 ЛК України.

Посилання прокурора в позові на матеріали лісовпорядкування 2013-2014 років не є підтвердженням наявного права ДСГП «Ліси України» на спірну земельну ділянку.

Крім того, з наданих в обґрунтування позову доказів неможливо встановити накладення меж спірної земельної ділянки на землі ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (ДГСП «Ліси України»).

До позову не додано доказів, що на спірній земельній ділянці наявні ліси, а згідно інформації з довідки відділу у Кілійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 13.03.2017 р. № К-316/0-299/6-17, земельна ділянка рахується як відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом.

Представником відповідача Кожокарем М.Ю. надано висновок експерта, зміст якого зводиться до того, що встановити чи знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1793 в межах 40 кварталу Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на даний час філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), не надається можливим, оскільки неможливо виконати оверлейну операцію, тобто здійснити графічне накладання двох шарів даних з точним місцем розташування об`єктів, оскільки в наданих матеріалах відсутні координати поворотних точок меж земель лісового фонду філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» у Державній системі координат.

Прокурором не наданий зі свого боку, відповідно до засади змагальності, висновок експерта, який би спростовував складений за замовленням представника відповідача, як учасника справи, вказаний висновок.

Таким чином, підстав категорично стверджувати, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, в суду немає.

Оскільки судом не встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, то, відповідно, і Одеська державна обласна адміністрація не мала визначених законодавством повноважень щодо її вилучення, як про те у позові стверджує прокурор.

Отже, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах особи, яка не мала права на відповідний позов.

Крім того, суд має зазначити, що виходячи зі змісту позовних вимог, прокурор фактично звернувся до суду з негаторним позовом, оскільки відповідно до положень ст. 391 ЦК України, позовні вимоги щодо усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, відносять до способу захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку ст. 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності.

З огляду на усталену практику з метою чіткішого і яснішого викладення правової позиції ВП ВС вирішила уточнити свій висновок, висловлений у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц. Зокрема, було уточнено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Окремо суд зауважує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Аналогічні положення місить ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, ст. 1 Першого протоколу гарантує особі мирне володіння майном, однак її право може бути обмежено з боку держави на певних умовах, передбачених законом, та лише у суспільних інтересах.

У рішенні «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року Європейський суд з прав людини суд з прав людини /надалі ЄСПЛ/ зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. ЄСПЛ вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

У свою чергу ЄСПЛ зазначає, що вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 55 рішення у справі «Брайловська проти України» від 06.06.2016 р. Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) зазначив, що для відповідності статті 1 Першого протоколу до Конвенції позбавлення має відповідати трьом умовам: воно має здійснюватись «на умовах, передбачених законом», що виключає будь-які свавільні дії національних органів влади; здійснюватись «в інтересах суспільства»; забезпечувати справедливий баланс між правами власника та інтересами суспільства.

А в п. 56 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що перша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у мирне володіння майном має бути законним. Перш за все, це означає відповідність вимогам національного законодавства.

Таким чином, з урахуванням відповідних положень релевантних джерел права суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_8 права власності на належну їй земельну ділянку за умов, коли в ході змагального судового провадження беззаперечними та неспростовними доказами, які відповідали б критеріям належності і допустимості не доведено неправомірність отримання попереднім власником спірної земельної ділянки, суперечитиме принципу верховенства права, оскільки буде вважатись свавільним втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що у позові прокурора слід відмовити повністю.

При вирішення питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступних положень ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою прокурору в позові, відсутні підстави для покладення сплаченого судового збору на відповідачів.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Представник відповідача Строкова А.Г. у відзиві на позов, поданому 07.02.2024 р. /Т. 2, а.с. 53-84/ зазначала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 5000 грн витрат на правову допомогу.

Представник відповідача Кожокар М.Ю. у відзиві на позов, поданому 15.02.2024 р. /Т. 2, а.с. 119-140/ зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач ОСОБА_2 понесла та/або очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 40000 грн, а також витрати у судових засіданнях згідно умов договору.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено в ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки відповідачами/представниками відповідачів суду в ході розгляду справи не було подано договорів про надання правничої допомоги, відповідно до умов яких передбачався розмір витрат на правничу допомогу адвоката, а також не були надані відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підстави для розподілу вказаних витрат між сторонами в суду відсутні.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належну ОСОБА_2 земельну ділянку підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 81, 84, 116, 125 ЗК України, ст.ст. 6-13, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України про визнання незаконним розпорядження та скасування розпорядження райдержадміністрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку відмовити повністю.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належну ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером :01:001:1793 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223, номер запису про право власності 32514781), застосовані на підставі ухвали суду від 28.12.2023 р. у справі № 502/2531/23 скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.12.2024 р.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников