ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року

м. Київ

справа № 755/18195/21

провадження № 61-16120св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року в складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, стягнення аліментів на неповнолітню дочку та малолітнього сина, стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

На обґрунтування позову посилалася на те, що з 07 вересня 1996 року вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 16 липня 2021 року.

За час перебування у шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Всі діти проживають разом із нею, а також з її матір`ю ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Вона звернулася з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 з метою юридичного закріплення місця проживання малолітнього сина разом із нею, недопущення порушення цього права з боку відповідача у майбутньому та з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини.

Встановлення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавить батька можливості брати участь у вихованні та розвитку дитини, а гарантуватиме недопущення порушення прав дитини з боку відповідача.

Обставини вчинення відповідачем щодо до неї та дітей систематичного психологічного та фізичного насильства підтверджують наявність високого ризику можливого здійснення негативних (несприятливих) дій щодо малолітнього сина, як один із способів маніпуляції щодо неї.

Відповідач не може забезпечити малолітньому ОСОБА_6 належного виховання і розвитку, створити належні та безпечні для здоров`я умови проживання, оскільки неодноразово у присутності дітей виявляв агресію до неї, нецензурно висловлювався, вчиняв та здійснював психологічне та фізичне насильство, створював загрозу життю та здоров`ю як їй так і їхнім дітям.

Постійні сварки та триваючі конфлікти негативно відображаються на психічному розвитку та моральному стані дітей.

Відповідач ніколи не займався вихованням дітей, не виконував обов`язки батька. Про здоров`я дітей, їх навчання, харчування та створення усіх належних умов для їхнього життя піклується виключно вона.

Щодо стягнення аліментів на дітей, позивач зазначала, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей, не піклується про них та не допомагає, участі у вихованні не бере, аліменти не сплачує, не цікавиться чи забезпечені діти продуктами першої необхідності, ліками, одягом, навчальним приладдям, тощо, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим значний обсяг обов`язків з утримання дітей покладено на неї, що ставить позивача та відповідача у нерівні умови.

Вона неодноразово зверталася до відповідача за матеріальною підтримкою їхніх спільних дітей, але ці прохання ігноруються. Відповідач лише проявляє до дітей та позивача агресію, за наслідком якої діти перебувають у пригніченому стані, що впливає на їхнє життя, розвиток та ставлення до світу в цілому.

Відповідач матеріально забезпечений, за ним на праві власності зареєстроване таке майно: легковий автомобіль марки «PEUGEOT PARTNER», 2009 року випуску; квартира АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_1 ; гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Водночас вона працює з 18 вересня 2021 року на посаді кондитера у ФОП ОСОБА_8 , однак її заробітної плати не вистачає на повне матеріальне забезпечення дітей.

Неповнолітня дочка ОСОБА_7 навчається у 11-Б класі, а малолітній син ОСОБА_6 - у 5-А класі Навчально-виховного комплексу № 141 «Освітні ресурси та технологічний тренінг» м. Києва (далі НВК № 141 «ОРТ»).

За наслідками здійснення домашнього насильства зі сторони батька, неповнолітня дочка ОСОБА_7 скаржиться на періодичні панічні атаки, соціофобію, явища дереалізації, сильні головні болі, безрадісність, депресивні виказування, небажання жити. ОСОБА_7 постійно проходить лікування у закладах охорони здоров`я, огляд психіатра, психоневролога, приймає безліч призначених медикаментів, їй рекомендовано індивідуальне навчання у НВК № 141 «ОРТ» на період з 2021-2022 роки.

Відповідач відмовляється надавати грошові кошти на утримання дітей, приховує свій дійсний заробіток, не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їхніх спільних дітей.

Щодо стягнення аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_2 , яка продовжує навчання, позивач зазначала, що дочка зареєстрована та проживає разом із нею у квартирі АДРЕСА_1 .

На момент звернення до суду ОСОБА_2 досягла повноліття, з 01 вересня 2018 року навчається на денній формі факультету торгівлі та маркетингу за спеціальністю «Журналістика», спеціалізацією «Реклама і зв`язки з громадськістю» у Київському національному торговельно-економічному університеті, є студенткою 4 курсу, закінчує навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» у червні 2022 року.

Відповідач аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах дочки, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим значний обсяг обов`язків з утримання дочки покладено на неї, що ставить сторони у нерівні умови.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із нею за її зареєстрованим місцем проживання;

стягнути з ОСОБА_2 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі - 5 000,00 грн та на неповнолітню дочку ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі - 5 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі - 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

У січні 2022 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на неповнолітню дочку та малолітнього сина, стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

На обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживають у його квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , із самого свого народження. Діти проживають разом з ним та перебувають фактично на його повному матеріальному забезпеченні.

Старша дочка ОСОБА_9 є повнолітньою особою, проживає із своїм хлопцем в орендованій квартирі у м. Києві, але має офіційне зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Загальна сплачена ним як батьком сума коштів за навчання дочки ОСОБА_9 становить 67 430,00 грн фактично за 3,5 роки навчання у порядку статей 141, 180, 199 СК України.

Вказував, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації шлюбу та до розірвання шлюбу разом із дітьми перебувала на його повному матеріальному забезпеченні та офіційно ніколи не працювала.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на його користь на дітей: сина ОСОБА_6 та дочку ОСОБА_7 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дітьми повноліття, та повнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі - 2 115,83 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1 500,00 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 29 жовтня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції виходив із того, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в одній квартирі разом з батьком та матір'ю, знаходиться на утриманні та вихованні обох батьків, відомостей про те, що позивач на цей час проживає окремо або бажає змінити своє місце проживання матеріали справи не містять.

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі по 1 500,00 грн, суд першої інстанції виходив із того, що обоє батьків проживають з дітьми, при цьому, в силу свого матеріального становища позивач не здатна в повній мірі без участі відповідача забезпечувати дітей усім необхідним та достатнім для їх гармонійного розвитку, врахував можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої, на думку місцевого суду буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дітей з боку позивача.

Відмовляючи у стягненні аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона повністю утримує повнолітню дочку, що продовжує навчання, або надає їй будь-яку матеріальну допомогу, як і доказів не надання матеріальної допомоги відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на малолітнього ОСОБА_6 та неповнолітню ОСОБА_7 , та аліментів на повнолітню ОСОБА_9 , яка продовжує навчання, суд першої інстанції послався на недоведеність ОСОБА_2 підстав для задоволення зустрічного позову.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року у частині відмови у визначенні місця проживання дитини разом із матір`ю скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов в цій частині задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року у частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей змінено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3 000,00 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 29 жовтня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з матір`ю та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції не врахував, що саме по собі проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з одним із них.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки після розірвання шлюбу батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити належне доброзичливе спілкування з обома батьками, а тому, з урахуванням того, що на цей час малолітній ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю закордоном, саме мати зможе забезпечити найкращі інтереси дитини з метою реалізації його прав на освіту, всебічний розвиток, здоров`я, виховання в оточенні любові і поваги, місце проживання дитини необхідно визначити разом із матір`ю, оскільки таке рішення буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів самої дитини.

Також суд апеляційної інстанції не погодився із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей. Зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що наразі діти проживають з позивачем та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Стягнення аліментів у розмірі по 1 500,00 грн на дитину не буде достатнім для забезпечення якнайкращих інтересів дітей, не забезпечить дітям належний рівень життя, необхідний для їхнього фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів з 1 500,00 грн до 3 000,00 грн на кожну дитину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзіОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогами про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , просила визначити місце проживання сина разом з нею за її зареєстрованим місцем проживання. Водночас суд апеляційної інстанції визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з матір`ю без її зареєстрованого місця проживання. Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки обставинам, які були встановлені судом першої інстанції, зокрема, що кожен із батьків бере активну участь у вихованні дітей, батько має постійний дохід, водночас мати не надала належних доказів на підтвердження її офіційного працевлаштування. Суд апеляційної інстанції не врахував, що дитину не можна передати для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виїхали до Німеччини.

Збільшуючи розмір аліментів, суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що діти потребують матеріального утримання від батька саме у розмірі по 5 000,00 грн щомісячно, а також не підтвердила можливість відповідача сплачувати аліменти на дітей у розмірі 10 000,00 грн щомісяця. Суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідач працює на посаді старшого друкаря у ТОВ «Новий друк», розмір середньомісячної зарплати становить за 2021 рік 8 515,52 грн, інших доходів він не має.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 456/308/16-ц, від 17 вересня 2018 року у справі № 761/25669/17, від 16 січня 2019 року у справі № 487/2480/17, від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц, від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19, від 08 червня 2022 року у справі № 710/1678/18, від 22 серпня 2022 року у справі № 712/6313/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Згідно з доводами касаційної скарги, постанова суду апеляційної інстанції оскаржується в частині задоволення первісного позову про визначення місця проживання сина ОСОБА_6 разом з матір`ю та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Провадження у суді касаційної інстанції

13 листопада 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 01 грудня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, витребував справу із суду першої інстанції.

У січні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 18 квітня 2024 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 07 вересня 1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у сторін народились діти - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , їхні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору міни від 07 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 07 грудня 2006 року № 3274775 та договором міни від 07 грудня 2006 року.

15 вересня 2021 року працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві з метою визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проведено обстеження умов проживання у квартирі АДРЕСА_1 , про що складено акт №121.

Як вбачається зі складеного акта умови проживання добрі, у квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окрему кімнату (ліжко-диван, комод для одягу, книжки, особисті речі). Зі слів матері з дітьми мають дружні стосунки, а з колишнім чоловіком виникають конфлікти. Мати бажає, щоб малолітній ОСОБА_6 проживав з нею.

У період з 30 серпня 2021 року до 03 вересня 2021 року Дніпровським районним у місті Києві Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, проведено оцінку потреб сім`ї № 598 та складено висновок, відповідно до якого, сім`я складається: мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_3 , які проживають за адресою:

АДРЕСА_5 , за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що сім`я має складні життєві обставини через домашнє насильство. Складні життєві обставини негативно впливають на стан задоволення потреб дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 ; потреби дітей задовольняються частково. У разі відсутності комплексного втручання може виникнути загроза здоров`я та розвитку дітей. Мати здатна частково задовольняти потреби дітей, батьківський потенціал належний, але потребує психологічної підтримки. Фактори сім`ї та середовища не сприяють розв`язанню проблеми, стосунки в родині переважно конфліктні.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 травня 2022 року за № 103/2059/41/3 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , комісія дійшла до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Орган опіки та піклування виходив з того, що мати дитини має постійне місце роботи, стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, підтвердила своє бажання, щоб малолітній ОСОБА_6 і надалі проживав з нею, так як в неї є можливості в повній мірі займатися його вихованням та утриманням, мати приділяє увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться шкільним життям ОСОБА_6 , відвідує батьківські зустрічі. У той же час зазначено, що в телефонному режимі батько дитини повідомив, що він не заперечує проти проживання малолітнього сина разом з матір`ю.

Згідно з психолого-педагогічної характеристики, виданої Навчально-виховним комплексом № 141 «Освітні ресурси та технологічний тренінг» м. Києва (далі - НВК № 141 «ОРТ»), учень 5-А класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_4 навчається у закладі з першого класу, початкову школу закінчив на достатньому рівні, мав позитивне ставлення до навчання, старанно виконував завдання, відповідально ставився до доручень вчителя. За характером спокійний, врівноважений. Протягом навчальних років хлопчик не пропускав освітній процес без поважної причини. Мати ОСОБА_6 завчасно попереджала про відсутність дитини і причину, надавала документ - підтвердження поважної причини. Хлопчик мав все необхідне для навчання, одягнений завжди чисто та охайно. З однокласниками дитина товариська, з дорослими - ввічлива. Хлопчик відвідував екскурсії, майстер-класи та інші позакласні заходи, з задоволенням брав участь у шкільних творчих конкурсах. Мати приділяє увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться шкільним життям ОСОБА_6 , відвідує батьківські зустрічі, консультації з учителем. Батька хлопчика бачили лише один раз. Постійний зв`язок з учителем підтримує мати. Але минулого року ОСОБА_6 дуже змінився. Хлопчик виглядав пригніченим, перестав старатися, став байдужим, погіршилися успіхи у навчанні. З`ясувалося, що причиною є сімейні негаразди, і дитина потерпає від насильницьких дій батька, а саме: під дією алкоголю він ображає родину, лається. Мати докладає великих зусиль, щоб налагодити спокій дітей.

Відповідно до висновків психологічної характеристики, складеної практичним психологом НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_12 , учень 5-А класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_13 потребує емоційної підтримки від дорослих під час виконання завдань та емоційної підтримки однолітків при встановленні дружніх стосунків.

Згідно психолого-педагогічної характеристики, виданої НВК №141 «ОРТ» учениця 11-Б класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_4 навчається у закладі з вересня 2015 року. За час навчання в школі показала себе ученицею з високим рівнем знань. Учениця здібна, наполеглива, працьовита, завжди активна на уроках. Добре розвинені навички самостійної роботи. ОСОБА_7 має здібності як до предметів гуманітарного циклу, так і до точних наук: математики, інформатики. З однолітками має товариські стосунки, завжди допоможе тим, хто потребує допомоги, активна учасниця позаурочної діяльності класу та школи. За характером добра, чуйна, відверта, життєрадісна, користується повагою викладачів. Мама ОСОБА_7 багато уваги приділяє вихованню дочки, контролює її навчання та відвідування занять, підтримує тісний зв`язок зі школою. Батько за сім років до школи практично не приходив. У ОСОБА_7 багатодітна родина: є старша сестра та молодший брат, до яких вона ставиться з любов`ю та турботою. Але, починаючи з 2019 року у ОСОБА_7 почалися проблеми зі здоров`ям, дитина почала частко пропускати навчальні заняття, замкнулася, відсторонилася від однокласників. Як з`ясувалося причиною стали проблеми в родині, батько у стані алкогольного сп`яніння знущається та принижує маму та дітей. Атмосфера в родині нестерпна. Діти в родині живуть в умовах морального та фізичного насилля.

22 липня 2021 року ОСОБА_4 звернулась до дитячого психіатра з наступними скаргами: на знижений настрій (депресія внаслідок невпевненості у собі, маячних переживань, що «вона не достойна їжі», що вона «виглядає непривабливою»), панічні атаки щоденні з страхом «зійти з розуму», відгородженість від друзів, параноя («хтось стоїть в мене за спиною»), безсоння, або сон з жахіттям, соціофобія, явища дереалізації. Як убачається з результатів огляду, з анамнезу спадковість по психічним порушенням обтяжена (дід зловживав алкоголем). Є старша сестра, яка вчиться у ВУЗі, є молодший брат. Мешкає з матір`ю та батьком, який в стані розлучення, постійно конфліктує з матір`ю, дітьми, створює нездорову атмосферу у сім`ї. Хворіла нічим особливо, явища зобу пролікованого. 09.07.2021 року здійснила спробу суїциду (одночасно прийняла « Золофт », « Трітіко », « Пенталгін », « Гідазепам », « Велаксін », всього близько 120 таблеток), потрапила у 2 дитячу лікарню, де перебувала 5 днів. Після виписки повернулась додому і було рекомендовано звернутись до КЛ «КНП «Психіатрія». ОСОБА_19 рекомендовано: виселення з психотравматичного середовища, найскоріше працевлаштування після закінчення школи, віддавати гаджети в 21:00 матері, нагляд психіатра 1 раз на 3 місяці, робота з психологом, режим дня (лягати спати о 22:00, підніматися о 7-8:00), посильне фізичне навантаження (5-10 км, заняття спортом), дієта (червона риба або риб`ячий жир, банани, чорний шоколад, кисломолочні продукти) (а.с.63 т.1).

02 серпня 2021 року та 16 серпня 2021 року за результатами обстеження дитячим психіатром Комунального некомерційного підприємства «Київський міський психоневрологічний диспансер № 5» (далі - КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 5») ОСОБА_19 діагностовано шизотиповий розлад F21, рекомендовано: пошук роботи та якомога швидше виселення з психотравматичної сім`ї, нагляд психіатра 1 раз на 3 місяці, робота з психологом, режим дня (лягати спати о 22:00, підніматися о 7-8:00), посильне фізичне навантаження (5-10 км, заняття спортом), дієта (червона риба або риб`ячий жир, банани, чорний шоколад, кисломолочні продукти), а також лікарські препарати: «Сонанакс», «Наксил», «Тритіко».

17 серпня 2021 року складено консультативний висновок КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 5» ТМО «Психіатрія», згідно з яким ОСОБА_4 , яка пройшла амбулаторно при диспансері лікарсько-консультативну комісію, з діагнозом: F21, рекомендовано індивідуальні навчання у НВК № 141 «ОРТ» на період 2021-2022 років.

За місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризуються позитивно.

ОСОБА_1 з 18 вересня 2021 року працювала на посаді кондитера у ФОП ОСОБА_8 , що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_3 .

Також, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що після пред`явлення первісного позову до суду, приблизно 04 березня 2022 року, через військову агресію російської федерації проти України та чисельні ракетні обстріли, позивач разом з двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_20 та ОСОБА_21 залишила місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_5 , та з того часу за вказаною адресою не проживає. За твердженням позивача, вона разом з дітьми виїхала за межі України до Федеративної Республіки Німеччини, де проживає у місті Альсдорф, там же син ОСОБА_6 відвідує школу, а вона та дочка ОСОБА_7 вивчають німецьку мову.

ОСОБА_2 на підтвердження свого матеріального стану долучив копії довідки про доходи, виданої ТОВ «Новий друк» від 29 грудня 2021 року про те, що він працює у ТОВ «Новий друк з 01 листопада 2002 року, на цей час обіймає посаду старший друкар. Його дохід за період з 01 січня 2021 року до 30 листопада 2021 року склав 102 186,34 грн.

Згідно з довідкою від 03 червня 2022 року сума до виплат ОСОБА_2 за період з 01 січня 2022 року до 30 травня 2022 року склала 24 635,90 грн.

Про існування між сторонами неприязних стосунків свідчать неодноразові звернення позивача до правоохоронних органів.

ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за систематичне вчинення домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини її матері та неповнолітньої дочки за статтею 173-2 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 05 червня 2021 року, близько 22:00 год, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме вдарив її по обличчю.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року (справа № 755/10158/21) ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12 вересня 2021 року о 20:30 год за адресою: АДРЕСА_5 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно колишньої дружини, а саме: ображав її нецензурною лайкою.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року (справа № 755/15582/21) ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, а саме: ОСОБА_2 07 вересня 2021 року за адресою: АДРЕСА_5 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно колишньої тещі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року (справа № 755/21282/21) ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, а саме: ОСОБА_2 12 грудня 2021 року за адресою: АДРЕСА_5 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно дочки ОСОБА_4 .

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника від 12 грудня 2021 року серії АА № 116685 ОСОБА_2 12 грудня 2021 року вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим винесений заборонний припис щодо контактів у будь-який спосіб із потерпілою особою строком на 7 діб.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року (справа № 755/21343/21) ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12 грудня 2021 року за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_5 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно колишньої дружини ОСОБА_1 .

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника від 12 грудня 2021 року серії АА № 116683 ОСОБА_2 12 грудня 2021 року вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно колишньої дружини ОСОБА_1 , у зв`язку із чим винесений заборонний припис щодо контактів у будь-який спосіб із потерпілою особою строком на 7 діб.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року (справа № 755/21342/21) ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12 грудня 2021 року за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_5 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно матері колишньої дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо вирішення вимог про визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 9 Конвенції на держави-учасниці покладається обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначать відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За частинами першою, другою статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Тобто права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:

- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності);

- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);

- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);

- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);

- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Верховний Суд зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішенні від 19 вересня 2019 року у справі «Andersena v. Latvia», заява № 79441/17, Європейський суд з прав людини зазначив, що «найкращі інтереси дитини» не можуть розумітися однаково, незалежно від того, чи розглядає суд запит про повернення дитини відповідно до Гаазької конвенції або постанову про опіку або батьківські права. Національні суди, відхиляючи певну інформацію і докази, що стосуються конкретного розгляду, не можуть вважатися такими, що проігнорували найкращі інтереси дитини.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог про визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з матір`ю, послався на те, що дитина проживає разом з матір`ю та батьком у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона разом з дитиною бажає змінити місце проживання, а також не зазначила адреси, за якою позивач просить визначити місце проживання дитини, яка є відмінною від адреси зареєстрованого місця проживання дитини та обох батьків, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій в цій частині та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що саме по собі проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з одним із них.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 288/39/20.

Тому суд апеляційної інстанції надав оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які підтверджують, що мати у повній мірі займається вихованням та утриманням сина, врахував висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 травня 2022 року № 103/2059/41/3 про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_22 разом з матір`ю та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Також суд апеляційної інстанції врахував, що син разом із матір`ю з березня 2022 року перебуває за кордоном, тому саме мати зможе забезпечити найкращі інтереси дитини з метою реалізації його прав на освіту, всебічний розвиток, здоров`я та виховання.

У постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 зазначено, що факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина закордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Проживання дитини закордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним з батьків в Україні.

Заперечуючи проти доводів ОСОБА_1 про те, що вона разом з дітьми у березні 2022 року виїхала закордон в Німеччину, ОСОБА_2 не надав належних доказів на підтвердження того, що його колишня дружина разом з дітьми проживають разом з ним за зареєстрованим місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 , та не спростував твердження ОСОБА_1 про її перебування закордоном.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково визначив місце проживання сина з матір`ю без зазначення її зареєстрованого місця проживання не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Між сторонами не існувало спору про визначення конкретної адреси щодо проживання сина ОСОБА_6 .

Верховний Суд зауважує, що усталеним є підхід при вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини, що суд вирішує з ким із батьків буде проживати дитина. Якщо спір також існує щодо визначення конкретної адреси проживання дитини, то суд вирішує спір і в цій частині.

Зазначення у резолютивній частині рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, без зазначення конкретної адреси, не суперечить усталеним підходам Верховного Суду при вирішенні цієї категорії спорів (за відсутності спору саме про адресу), адже є тотожним визначенню місця проживання дитини за місцем проживання одного з батьків, з ким суд ухвалює рішення про спільне проживання дитини (див. постанову Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 199/2898/22).

Визначаючи місце проживання ОСОБА_6 разом з матір`ю, суд апеляційної інстанції зазначив, що проживання дитини з матір`ю, не позбавляє ОСОБА_2 батьківських прав та не звільняє від виконання батьківських обов`язків. Батько, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті дитини, має право брати участь у її вихованні незалежно від того з ким із батьків дитина буде проживати.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод та визначення способу участі у вихованні дитини.

Водночас ОСОБА_2 не звертався з позовом про визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з ним або про визначення способу участі у вихованні дітей, а лише звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, не надавши доказів, що діти проживають разом з ним.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 487/2480/17, відповідно до яких рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Постанова суду апеляційної інстанції не суперечить зазначеним висновками Верховного Суду, оскільки суд апеляційної інстанцій не встановив жодних обставин, які б свідчили, що визначення місця проживання сина разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19 зазначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, оскільки висновки у вказаних справах та встановлені судами фактичні обставини є відмінними у порівнянні зі справою, яка переглядається. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Однак питання щодо визначення місця проживання дитини вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

У цій справі, суди на підставі належним чином досліджених доказів щодо фактичних обставин справи та в найкращих інтересах дитини дійшли обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з матір`ю.

Зокрема суди встановили, що ОСОБА_1 належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, займалася вихованням та утриманням дітей.

Верховний Суд відхиляє посилання батька на те, що він фінансово утримував родину, оскільки відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 607/25451/19 перевагау матеріально-побутовому стані одного із батьків не є вирішальною для передачі йому дитини.

У постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 710/1678/18, на яку посилається заявник, як на підставу касаційного оскарження, зазначено, що для правильного застосування норм права під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини необхідно, щоб дитина була заслухана.

У справі, що переглядається малолітній ОСОБА_6 у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовився висловити свою думку з приводу визначення його місця проживання з кимось із батьків.

Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20).

Відмова ОСОБА_6 висловити свою думку щодо визначення його місця проживання з кимось із батьків не може бути безумовною підставою для визначення місця проживання дитини саме з батьком.

Вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Верховний Суд звертає увагу, що залежно від обставин, які можуть виникнути у житті дітей та батьків, місце проживання ОСОБА_22 може бути змінено в подальшому, як за рішенням суду так і за згодою самих батьків з урахуванням думки самого ОСОБА_6 , якому на час розгляду справи вже виповнилося 13 років.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково врахував висновок органу опіки та піклування, зводяться до необхідності переоцінки доказів, касаційний суд не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Щодо вирішення вимог про стягнення аліментів на неповнолітню ОСОБА_7 та малолітнього ОСОБА_6

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Суд апеляційної інстанції, збільшуючи розмір аліментів на дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , дійшов правильного висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів по 1 500,00 грн на кожну дитину не буде достатнім для забезпечення їхніх якнайкращих інтересів, не забезпечить дітям належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому обґрунтовано змінив рішення місцевого суду в цій частині та збільшив розмір стягнених аліментів до 3 000,00 грн на кожну дитину.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, оскільки визначений розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 456/308/16-ц, від 17 вересня 2018 року у справі № 761/25669/17, від 22 серпня 2022 року у справі № 712/6313/21.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 712/6313/21 зазначено, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі № 456/308/16 Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, зменшуючи розмір аліментів до 1 000,00 грн, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність у власності фермерського господарства майна, головою якого є відповідач, не дає підстав вважати, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3 000,00 грн, оскільки відповідно до довідки про доходи за період з 01 грудня 2015 року до 31 травня 2016 року він отримав 8 400,00 грн, що свідчить про те, що рівень заробітку відповідача є неспівмірним з сумою аліментів, заявленою позивачем.

У справі № 761/25669/17 Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, змінюючи розмір аліментів до 1 500,00 грн, дійшов обґрунтованого висновку про те, що враховуючи відомості про доходи відповідача та інші істотні обставини у справі, сума аліментів на дитину підлягає зменшенню до 1 500,00 грн з подальшою індексацією відповідно до норм СК України.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, оскільки висновки у вказаних справах та встановлені судами фактичні обставини є відмінними у порівнянні зі справою, яка переглядається. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Однак питання щодо визначення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

У цій справі суд апеляційної інстанції надав оцінку наявним у матеріалах справи доказам та встановив, що на час вирішення спору діти проживають з позивачем та перебувають на її повному матеріальному утриманні, а визначений судом розмір аліментів по 1 500,00 грн не забезпечить належний рівень життя, необхідний для їхнього фізичного, розумового, духовного та морального розвитку. На батька, покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, які проживають разом із матір`ю. Обґрунтовуючи розмір аліментів, апеляційний суд, оцінивши надані сторонами докази, правильно виходив із того, що майновий стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зокрема надала витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру правочинів про наявність у ОСОБА_2 на праві власності квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_1 , а також автомобіля марки «PEUGEOT PARTNER», 2009 року випуску, що підтверджується листом головного сервісного центру МВС від 09 вересня 2021 року № 31/1389аз.

Установивши, що відповідач працює, має рухоме та нерухоме майно, інших зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей або непрацездатних членів сім`ї не має, урахувавши право дітей на достатній рівень життя, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що достатнім та доцільним є розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у розмірі по 3 000,00 грн щомісяця.

Подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 308/13780/20.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції, тому її необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік