Справа № 510/1573/24
Провадження 2/510/1273/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.24 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі Іванової Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,0779 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:002:0096), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позовні вимоги мотивує тим, що 17.10.2021 р. між нею та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку з земельною ділянкою, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_2 не зареєстрував своє право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які він успадкував за заповітом, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Аждер В.А. направив до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає..

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 17.10.2021 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки розміром 0,0779 га, (кадастровий номер: :02:002:0096); акт приймання передачі від 17.10.2021 р.; розписка ОСОБА_2 від 17.10.2021 р.; пропозиція звернення ОСОБА_1 від 10.02.2022 р.; свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2019 р.; технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; паспорт ОСОБА_2 , серія КЕ013733 від 26.09.1995 р. з ідентифікаційним номером; паспорт ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 від 20.05.1996 р..

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що у жовтні 2021 позивач домовилась із відповідачем про купівлю житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,0779 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:002:0096), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

17.10.2021 було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала відповідачу обумовлену суму грошей, а відповідач надав позивачу об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння.

Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону.

На вимогу позивача відповідач повідомив їй, що поки не може цього зробити, так як на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, він не зареєстрував своє право власності на житловий будинок та земельну ділянку у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які він успадкував за заповітом

Про існування цих обставин, позивачу до укладення договору не було відомо.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 17.10.2021 р. відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала відповідачу обумовлену суму коштів, що підтверджується розпискою відповідача від 17.10.2021 р., а відповідач передав позивачу нерухоме майно.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу була передана обумовлена сума грошей, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення нерухомого майна, не заперечував проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,0779 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:002:0096), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши їх у відповідача, який фактично не мав права їх відчужувати на той період, оскільки не зареєстрував своє право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які він успадкував за заповітом, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,0779 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:002:0096), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку розміром 0,0779 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:002:0096), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін