Апеляційне провадження №22-ц/824/4074/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

На адресу суду від ОСОБА_1 надійшли заяви про повернення судового збору та відшкодування вартості понесених витрат на оплату послуг адвоката.

Заява про повернення судового збору обґрунтована тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-колект», АТ «УкрСиббанк» закрито в порядку п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Провадження за зустрічною позовною заявою закрито, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає поверненню.

Заява про відшкодування вартості понесених витрат на оплату послуг адвоката обґрунтована тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року провадження у справі № 754/18536/14 за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині заявлених вимог до ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині. Адвокатом Борецьким В.В. під час розгляду справи було надано професійну правничу допомогу, загальна вартість наданих послуг та понесених витрат складає 33 600, 00 грн. Крім того, положенням договору про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Борецьким В.В. та ОСОБА_1 передбачено гонорар успіху, сума якого становить 168859,53 грн.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 33 600, 00 грн. та гонорар успіху - 168 859,53 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн., сплачений на підставі квитанції № 4158-5388-3426-7234 від 06.12.2022 року, заяву адвоката Борецького Володимира Володимировича про відшкодування вартості понесених витрат на оплату послуг адвоката у справі №754/18536/14 - задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Кей - Колект» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 600 грн. В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, відповідач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 33 600, 00 грн. та гонорар успіху - 168859,53 грн.

12 березня 2024 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

14.03.2024 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі її представника.

В судове засідання 14.03.2024 року ОСОБА_2 не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни ухвали суду першої інстанції.

По своїй суті позиція апелянта, яку він поклав в основу апеляційної скарги, в переважній більшості співпадає з доводами та їх обґрунтуваннями, висловленими ним в суді першої інстанції, і яким судом надано відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами суду першої інстанції стосовно того, що більшість заявлених витрат не стосуються саме конкретної справи, відтак не можуть бути стягнуті в рамках даної справи. В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із позицією суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат, передбачених рахунками №1/16/0/23 від 16.08.2023 року та №1/12/09/23 від 12.09.2023 року. В якості підстави для відхилення вищевказаних рахунків суд першої інстанції зазначив про ненадання доказів їх фактичної оплати заявником.

Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі №760/10847/20 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така ж правова позиціє висловлена Верховним Судом у постановах: від 03 жовтня

2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі

№ 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

За таких умов, позиція суду першої інстанції з даного приводу не може бути прийнята апеляційним судом, а стягнута сума відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає збільшенню на суму витрат, передбачених вищевказаними рахунками. В решті оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав зміни ухвали суду першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року в частині суми стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (, адреса: 04655, м. Київ, пр-т Степана Бандери, 28-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрат на правничу допомогу змінити, стягнувши такі витрати у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько