Справа № 932/1219/24
Провадження № 2/932/688/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпро за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (громадянина Ізраїлю) до Дніпровської міської ради, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, про призначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , на території Російської Федерації, в г.о. Істра, д. Карчево, Московської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, апостиольованим у встановленому порядку. Після смерті матері позивача відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою. За своє життя мати позивача склала заповіт, яким все своє майно заповіла сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У грудні 2023 року позивач подав заяву приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального нотаріусу Лозенко В.В. про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Позивач зазначає, що не встиг своєчасно подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він проживає за кордоном, є громадянином Ізраїлю. В день смерті матері в Україні почалась збройна агресія Російської Федерації та введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Приїхати в Україну та подати заяву він не мав можливості через обмеження у зв`язку із воєнним станом та з міркувань власної безпеки. Крім того, своєчасне подання заяви було укладено й тим, що мати померла на території держави агресора, з якою припинено міжнародні та консульські відносини. Тому позивач тривалий час був позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть матері, яке в подальшому також необхідно було подати для апостилізації. У зв`язку з такими непереборними обставинами, позивач не мав можливості вчасно прийняти спадщину. Інші спадкоємці відсутні.

Посилаючись на зазначене, просить суд встановити йому додатковий строк, протягом трьох місяців після набрання рішенням законної сили, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відзиви на позовну заяву не надходили.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 справа передана судді Кондрашову І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2024 позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

11.03.2024 недоліки були усунуті представником позивача.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представником позивача подана до суду заява, в якій просить розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Приватний нотаріус в судове засідання не з`явилась, подала заяву згідно якої просить розглядати справу у її відсутність та ухвалити рішення відповідно до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого управлінням ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, Російська Федерація.

Вказане свідоцтво про смерть апостильоване в м. Москва, РФ, 20.09.2023, що підтверджено апостилем №12022, складеного працівником відділу № 4 Істринського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС в Московській області.

ОСОБА_2 померла в міському окрузі Істра, «деревня» Карцево.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки.

Як видно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 .

Згідно заповіту, посвідченого 24 січня 2009 року державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, за рестр. № 3-481, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заповіла усе належне їй майно, яке належатиме їй на день смерті своєму сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 звернулась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни із заявою про прийняття спадщини після смерті гр. ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. від 20.12.2023, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_2 .

Підставою відмови є пропуск заявником шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Судом встановлено, що причиною пропуску строку на прийняття спадщини є проживання позивача за кордоном, в Ізраїлі, а відтак велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця та місцем розташування спадкового майна, а також введення воєнного стану на території України та ускладнення отримання документів про смерть на території держави агресора.

Отже, позивачем пропущено строк для подання заяви для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку про прийняття спадщини посилається на те, що він його пропустив, оскільки проживав на території іншої держави, і в той же час в Україні 24.02.2022 введено воєнний стан.

Так, 24.02.2022 р. Президентом України підписано Указ № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, який підтримано Верховною Радою. Воєнний стан запроваджено з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

14.03.2022 р. Президентом України підписано Указ № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, який підтримано Верховною Радою України. Воєнний стан продовжено в Україні до 26 квітня 2022 р.

Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні. Продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який підтримано Верховною Радою України.

Указом Президента України від 22 травня 2022 року № 341 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, який підтримано Верховною Радою України.

Указом Президента України від 15 серпня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, який підтримано Верховною Радою України.

В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено. Воєнний стан триває на теперішній час.

Суд вважає, що введення воєнного стану на території України є тією обставиною, що ускладнює вчинення процесуальних дій, реалізацію прав та обов`язків громадян, оскільки змінюється правовий режим функціонування державних органів та посадових осіб, нотаріусів і т.д., більшість громадян з метою забезпечення безпеки, життя і здоров`я можуть залишити територію України, ускладняються умови пропуску осіб через державний кордон і т.д.

Таким чином, суд визнає поважною причиною пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, введення воєнного стану та збройну агресію РФ відносно України, оскільки перебуваючи за кордоном ОСОБА_3 мав обґрунтовані побоювання за своє життя і здоров`я, та не міг з об`єктивних причин відвідати у 2022-му році територію України з метою подання заяви про прийняття спадщини.

Водночас, Верховний Суд вважає поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщину велику відстань між місцем проживання спадкоємця та місцем знаходження спадкового майна або основної його частини. Така позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 13 березня 2020 року по справі № 314/2550/17.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 набув громадянство Держави Ізраїль, проживав постійно на момент смерті матері на території Ізраїлю. Тому велика відстань від місця проживання ОСОБА_1 за кордоном, до місця знаходження спадкового майна у м. Дніпро, є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Інші обставини, на які посилається позивач, також заслуговують увагу, оскільки мати ОСОБА_2 померла в день початку військової агресії проти України, на території Російської Федерації. Ця обставина об`єктивно ускладнила отримання відповідних документів про смерть матері, оскільки позивач змушений був відвідувати територію країни агресора з метою отримання свідоцтва про смерть матері та очікувати проставлення апостиля.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

У Постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12).

Дослідивши обставини, на які посилається ОСОБА_3 , суд визнає їх поважними, оскільки вони пов`язані з істотними, непереборними складнощами, які перешкоджали позивачу своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець вжив всіх вичерпних заходів, щоб подати заяву якомога скоріше, проти через складнощі в отриманні документів про смерть матері та введення воєнного стану на території України, активну фазу проведення бойових дій у 2022-му році, спромігся подати заяву лише у 2023-му році, з пропуском встановленого законом строку.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд враховує, що ОСОБА_3 має переважне право на спадкування, оскільки за часів життя мати склала на нього заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу. Інших спадкоємців немає. Тому позивач має право на мирне володіння своїм майном, оскільки спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття, а не з дня оформлення відповідних прав.

Таким чином, зважаючи на поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає, що є підстави для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку в три місяці, що є достатнім для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Проте оскільки міська рада залучена як відповідач формально, тобто уособлює собою територіальну громаду, причому жодних прав та інтересів відповідачем не порушено, судові витрати суд відносить на рахунок позивача. Що стосується стягнення судових витрат з нотаріуса, то приватний нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії лише констатував, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини. Відтак, підстави для стягнення судового збору з нотаріуса, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , громадянина Ізраїлю до Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр-кт Дмитра Яворницького, буд. 75, ), Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, про призначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину Ізраїлю, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом трьох місяців із дня набрання законної сили рішенням суду.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 30 днів з дня отримання ними копії рішення.

Рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, або через 30 днів з дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ