ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3382/24 Справа № 183/635/24 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кошара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління національної поліції в Луганській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

18.01.2024 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління національної поліції в Луганській області про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просив встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, що пропала безвісті під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління національної поліції в Луганській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

02.02.2024 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року та ухвалення судового рішення, яким встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, що пропала безвісті під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що це публічно-правовий спір, оскільки справи про визнання особи безвісно відсутньою розглядаються в окремому провадженні цивільного судочинства.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав.

Головне управління національної поліції в Луганській області належним чином (через систему електронний суд) повідомлено про день та час розгляду справи (а.с.31, 32), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

При прийнятті рішення про відмову у відкритті провадження по справі суд першої інстанції виходив із наступного:

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, а має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав щодо звільнення з військової служби та відстрочки від призову на військову службу. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У справі № 290/289/22-ц (постанова від 22.03.2023) Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнав недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги заявника не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Але з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з наступних підстав.

Вимоги заявника чітко визначені у резолютивній частині заяви, в якій заявник просив встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, що пропала безвісті під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану.

Наведена в ухвалі суду першої інстанції практика Верховного Суду є не актуальною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 січня 2024 року, справа № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23, зазначено:

104. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

116. Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню часткова, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 27.03.2024 року.

Судді: