ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 295/14265/23

Провадження № 22-ц/4820/2161/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024 року(суддя Цідик А.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Катюха Олександр Віталійович про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Катюха О.В., про встановлення факту батьківства.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначено, що у період з 2008 по весну 2023 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 , від якого у неї народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження дитини батьком зазначений ОСОБА_7 , зі слів матері.

Шлюб не зареєстрували з об`єктивних причин, зокрема тому, що позивачка тривалий час протягом 2014-2015 років була зайнята доглядом за матір`ю ОСОБА_4 , яка мала перелом стегна та потребувала постійного стороннього догляду. Протягом усього цього часу мати чоловіка проживала разом з ними. Проживаючи як сім`я, вони вели спільне господарство, мали спільний побут, спільні права та обов`язки. Також однією сім`єю відвідували відповідача у справі, рідного брата чоловіка ОСОБА_3 , який проживає в с. Романів Шепетівського району Хмельницької області. По приїзду до брата, ОСОБА_8 представив її брату як дружину, а ОСОБА_9 - як сина. Вони неодноразово були в гостях у ще одного рідного брата ОСОБА_10 і його дружини ОСОБА_11 та їх сина ОСОБА_12 , який є відповідачем у справі, тому що його батько помер. Протягом усього часу з 2008 року по день смерті ОСОБА_4 вони спільно виховували та утримували їх спільну дитину. Вказані обставини щодо визнання ОСОБА_9 як сина, і його виховання, підтверджуються фотознімками, зробленими за життя ОСОБА_4 , а також можуть підтвердити сусіди, які проживають в тому ж будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 помер, його похованням повністю займалась позивачка, яка отримала дозвіл на поховання на кладовищі села Вереси Житомирської міської територіальної громади поряд із могилою батька ОСОБА_8 , також отримала свідоцтво про смерть та допомогу на поховання.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , в якій вони проживали разом.

26 липня 2023 року позивач зверталася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Катюхи О.В., яким заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , із заявою про прийняття сином ОСОБА_9 спадщини. Проте нотаріус роз`яснив, що не може задовольнити її заяву без судового рішення, та рекомендував звернутися з позовом до суду.

Встановлення факту батьківства позивачу необхідно для отримання неповнолітнім сином ОСОБА_9 спадщини після смерті його батька ОСОБА_5 .

Посилаючись на зазначене, позивач просила суд встановити факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024 року позов задоволено частково: встановлено факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; в решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та витрати за експертизу в розмірі 17 400 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції врахувавши докази в сукупності, а саме, спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до та після народження дитини, їх спільне виховання дитини, визнання ОСОБА_5 за життя свого батьківства, а також висновок молекулярно-генетичної експертизи, дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту батьківства. В частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 відмовлено, у зв`язку з недоведеністю що останній є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_14 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що позивачка не навела жодних об`єктивних підстав чи перешкод, які б не залежали від волі брата апелянта, аби визнати своє батьківство та разом з матір`ю дитини подати спільну заяву до органу реєстрації актів цивільного стану. Так само позивачкою не наведено жодних підстав чому вона не подала до суду позов про визнання батьківства, а звернулась до суду лише після смерті ОСОБА_4 з заявою про встановлення факту батьківства. Також апелянт зазначає, що жодних спірних правовідносин між ним та позивачкою не виникало, у позовній заяві не наведено доказів того, що саме апелянтом порушувались права позивачки. Також позивачкою не надано, а судом не здобуто в ході судового розгляду, жодних доказів неможливості прийняття спадщини нею та/або її сином. На думку апелянта, судом першої інстанції помилково було взято до уваги твердження позивачки, що їй нотаріус усно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Щодо висновку судової молекулярно-генетично експертизи зазначає, що однозначної відповіді на запитання чи є ОСОБА_4 батьком ОСОБА_6 висновок експертизи не містить, які і не містить відсоткового співвідношення ймовірного батьківства. Також апелянт заперечує щодо покладення на нього судових витрат у вигляді сплати судового збору в сумі 1073,60, оскільки позов було задоволено частково, а вимоги були заявлені до двох відповідачів, а також щодо стягнення з нього витрат за проведення експертизи в розмірі 17400 грн., оскільки, заявляючи клопотання про призначення експертизи, позивачка просила покласти витрати за проведення експертизи на неї.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

В судове засідання апелянт ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Левчук Т.В. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 , а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд вважає, що рішення суджу в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився в м. Житомир Житомирської області, про що складено актовий запис №171 від 22.01.2010 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції від 22.01.2010 року.

ОСОБА_1 є законним представником свого сина ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 2008 по день смерті останього проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство.

Під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилася спільна дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано не було, відомості про батька дитини ОСОБА_6 були записані за вказівкою матері згідно з частини першої статті 135 СК України.

Зазначені факти підтверджуються фотокартками, що містяться в матеріалах справи та показами свідків, які були допитані в судових засіданнях:

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що є сусідом ОСОБА_1 , проживає у квартирі АДРЕСА_2 . В квартирі АДРЕСА_3 однією сім`єю проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , в яких народився син ОСОБА_9 . Також вони проживали з батьками ОСОБА_8 та зі старшою дитиною ОСОБА_17 . Вони проживали як одна сім`я до смерті ОСОБА_8 . Знає, що ОСОБА_13 визнав ОСОБА_9 своїм сином, любив його, активно брав участь в його вихованні, утримував його, відвідував навчальні заклади.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 , проживає у квартирі АДРЕСА_2 . В квартирі АДРЕСА_3 однією сім`єю проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , вели спільне господарство. ОСОБА_16 доглядала хвору матір чоловіка ОСОБА_19 , яка проживала разом з ними. ОСОБА_4 визнавав своє батьківство щодо сина ОСОБА_9 , забирав його з пологового, обирав ім`я, ходив до школи, брав участь у вихованні та утриманні сина.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя визнавав ОСОБА_6 своїм сином та проживав разом з ОСОБА_1 у період з 2008 року до дня смерті, однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з якою вони вели спільне господарство, проживаючи за місцем реєстрації ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 похований на кладовищі в с. Вереси Житомирського району ОСОБА_1 , відповідно до дозволу на поховання, що підтверджується довідкою старости Вересівського старостинського округу від 11.10.2023 №313.

ОСОБА_3 є повнорідним братом померлого ОСОБА_4 , оскільки мав тих же батьків, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису по народження від 20.05.2023, копією свідоцтва про народження.

Після смерті ОСОБА_5 , за заявою його рідного брата ОСОБА_3 від 20.05.2023, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області заведена спадкова справа №26/2023 від 20.05.2023.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , що належала йому на праві власності на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради від 29.11.2017.

07 листопада 2023 року позивачка, як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_6 , звернулася до приватного нотаріуса із письмовою заявою про надання інформації щодо складу спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інформація потрібна їй для звернення до суду для встановлення факту батьківства померлого щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.163, т.1).

Також 07 листопада 2023 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Катюха О.В. надав ОСОБА_1 відповідь про те, що станом на 07.11.2023 року спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.167, т.1).

Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МАМА ПАПА» від 07.06.2024 №42642 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути рідним племінником, тобто сином рідного брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Ймовірність спорідненості за батьківською лінією ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складає 99,97%. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за умови, що в нього та в ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є спільний батько, та ніхто інший серед родичів за батьківської лінії не є біологічним батьком ОСОБА_6 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Вирішуючи спір, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що факт батьківства ОСОБА_4 по відношенню до дитини ОСОБА_6 підтверджується висновком генотипоскопічного дослідження від 07.06.2024 року № 42642, виконаним медико-генетичним центром «Мама Папа» на замовлення ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин України, є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас, судом першої інстанції враховано також й інші докази, які підтверджують факт батьківства, в їх сукупності.

Судове рішення відповідає приписам статті 130 СК України, є обґрунтованими, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які відповідач послався у апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до незгоди із висновками судової молекулярно-генетичної експертизи, неналежності цього доказу та неправильності оцінки його судом.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що однозначної відповіді на запитання чи є ОСОБА_4 батьком ОСОБА_6 висновок експертизи не містить, колегія суддів зазначає, що на підставі об`єктивних даних висновком експертизи встановлена біологічна спорідненість між малолітнім ОСОБА_6 та рідним братом ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , ймовірність спорідненості за батьківською лінією складає 99,97%.. При цьому суд враховує, що відповідачем ОСОБА_3 в порядку статті 81 ЦПК України не надано будь-яких інших доказів на спростування вказаних обставин.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судами норм процесуального права, в частині розподілу судових витрат колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено до відповідача ОСОБА_4 , судові витрати у вигляді сплати позивачкою судового збору в розмірі 1073,60 грн., та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 17400 грн., правильно покладено на відповідача ОСОБА_3 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстави для розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2024 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк