Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2734/16-ц
Провадження № 2/553/555/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.03.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Ткачука Ю.А., за участю секретаря судового засідання Павленко І.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В липні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Ленінського районного суду м. Полтави із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 21.01.2010 у сумі 20128,31 грн та понесені судові витрати у сумі 2684 грн.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 21.01.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 30.06.2016 утворилась заборгованість у вказаній вище сумі.

За наслідками розгляду справи, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09.12.2016 з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 21.01.2010 у сумі 20128,31 грн. та 1378,00 грн судового збору.

В порядку ст. 284 ЦПК України представником відповідача подано заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23.01.2024 заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09.12.2016 у справі 553/2734/16-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 21.02.2024.

06.02.2024 представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач прохає відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що підписана відповідачем анкета-заява не містить жодних відомостей щодо умов надання кредиту, зокрема, відсутня інформація про вид фінансових послуг, умови договору про надання кредиту, розмір кредитного ліміту, розмір та порядок нарахування процентів. Також доданий до позовної заяви документ «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода (а.с. 7) датований 22.01.2010 та містить № карти: 134415154, натомість відповідно до Анкети заявки від 21.01.2010 року клієнт ідентифікований за рахунком/карткою № НОМЕР_1 , отже доданий представником позивача документ не стосується даних правовідносин. Надані Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не можуть бути належними та допустимими доказами, адже відсутнє підтвердження, що відповідач саме з ними ознайомлена та саме ці умови діяли на 21.01.2010 рік. Крім того відсутня виписка по рахунку ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню за недоведеністю.

В судові засідання призначені на 21.02.2024, 25.03.2024 представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не з`явився, причин не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі (а.с.20).

До судового засідання, призначеного на 25.03.2024, від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява з проханням розглянути справу без її та відповідача участі, в задоволені позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши позиції сторін, дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 21.01.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим відповідачу було видано кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі встановленням кредитного ліміту - 500,00 грн, з базовою процентною ставкою за кредитом - 2,5% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія - 1,9%, номер картки НОМЕР_2 (а.с. 6).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує та станом на 30.06.2016 має заборгованість за договором у загальному розмірі 20128,31 грн, з яких: 5460,25 грн - заборгованість за кредитом, 12073,42 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1159,96 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 934,68 грн штраф (процентна складова).

На підтвердження суми заборгованості відповідача ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.01.2010, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 30.06.2016 (а.с. 4-5).

17.12.2020 Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19 (ЄДРСРУ № 93630925) підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц).

Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У той же час довідка-розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15.

Підпункт 14 пункту 3 Розділу 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року (далі Положення), вказує, що первинний документ, який містить відомості про операцію.

Пункт 50 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України.

Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Розділу 3 Положення).

Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53).

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18.

Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору було видано кредит, який заявлений в позовній заяві в розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Не надано доказів отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцями своїх зобов`язань по договору.

Розрахунок заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.

Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є не достатнім для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України).

Відтак з огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов кредитного договору та правильність розрахунку її розміру, а тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із його необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

На підставівикладеного такеруючись, ст.ст. 2, 4, 81, 82, 96, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні цивільного позовуАкціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-д, , рахунок для погашення заборгованості та судових витрат:UA 9003111, МФО № 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. А. Ткачук