Справа № 161/5452/24
Провадження № 2-з/161/11/24
У Х В А Л А

27 березня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду з вищевказаною заявою.

Заяву обґрунтовує тим, що її колишній чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_5 , за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах трьох неповнолітніх дітей заведено спадкову справу № 62466139. Зазначає, що ОСОБА_5 був спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформив своїх спадкових права на частку в квартирі АДРЕСА_1 та квартирі АДРЕСА_2 .

На адвокатський запит було отримано матеріали інвентаризаційної справи по обом вищевказаним квартирам. Проте, з метою підготовки до суду позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно, виникла необхідність в отриманні копій документів, які містяться в матеріалах спадкової справи № 62466139 від 23.05.2018. Отримати такі документи самостійно не є можливим, оскільки інформація, яка там міститься є нотаріальною таємницею і може бути надана на письмову вимогу суду.

Необхідність у витребуванні доказів обґрунтована відсутністю інформації про спадкоємців, які мають право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з чим неможливо визначити коло належних відповідачів.

Посилаючись на викладене, заявки просить суд, ,забезпечити докази шляхом витребування з Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області копії документів, які містяться в матеріалах спадкової справи № 231/2018 (у спадковому реєстрі № 62466139), яка заведена 23.05.2018 на спадкодавця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До початку розгляду справи від заявника та її представника надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, подану заяву про забезпечення позову підтримали та просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Ч.1 ст. 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

У відповідності до положень ч.1 ст.84 ЦПК України учасники справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Аналізуючи у системному зв`язку положення ч. 1 ст.84 та ч.1 ст.116 ЦПК України, можна дійти висновку, що метою забезпечення доказів є сприяння особам, які беруть участь у справі, одержати для подання до суду доказів, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або ускладненим.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст.ст.116-119 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст.84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Оскільки забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати, то такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів, і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення або потрібні для вирішення справи, але насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Натомість, механізм витребування доказів - це спосіб сприяння стороні в отриманні тих чи інших доказів, які вона не може отримати самостійно.

Отже, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст.ст.116-117 ЦПК України) та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (ст.84 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, посилаючись на те, що витребувані документи захищаються нотаріальною таємницею, що утрудняє їх отримання та можуть бути витребувані виключно судом, а витребувані відомості про спадкоємців ОСОБА_5 потрібні для встановлення кола спадкоємців з метою подальшого звернення до суду. При цьому заявник не обґрунтовує свою заяву тим, що документи спадкової справи можуть бути втрачені або збирання таких доказів стане згодом неможливим чи утрудненим та не надає доказів на підтвердження таких обставин.

У заяві про забезпечення доказів заявником не зазначено жодної підстави, передбаченої цивільним процесуальним законодавством, щодо забезпечення доказів, оскільки встановлення кола учасників майбутнього судового провадження не є підставою для забезпечення доказів.

За таких обставин, враховуючи, що підстав допускати, що засіб доказування може бути втрачений чи збирання доказів стане неможливим у суду немає, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 84, 116-118, 260-261, 354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта