ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 562/2595/23

провадження № 61-566св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Гудими Д. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Креді Фінанс Актив»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Креді Фінанс Актив» (далі - ТОВ «Креді Фінанс Актив»), в якому просила визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 14 лютого 2019 року за іпотечним договором від 29 грудня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Банацькою Л. І. за реєстровим номером № 2625, укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укоопспілка» (далі - ПАТ «АБ «Укоопспілка») та ТОВ «Креді Фінанс Актив», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А. Л. за реєстровим № 106, зі скасуванням у Державному реєстрі іпотек запису про зміну іпотекодержателя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22 грудня 2006 року між ПАТ «АБ «Укоопспілка» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 207, згідно з яким позичальник отримала кредит у сумі 25 000,00 доларів США з терміном повернення 21 грудня 2007 року .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею (позивачкою) та ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» укладений іпотечний договір від 29 грудня 2006 року, за яким вона передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

13 лютого 2019 року між ПАТ «АБ «Укоопспілка» та ТОВ «Креді Фінанс Актив» укладений договір про відступлення права вимоги, у тому числі за кредитним договором від 22 грудня 2006 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» та ОСОБА_2

14 лютого 2019 року ПАТ «АБ «Укоопспілка» та ТОВ «Креді Фінанс Актив» укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29 грудня 2006 року, укладеним між нею та ПАТ «АБ «Укоопспілка».

Посилаючись на те, що договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором укладений усупереч підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (тут і надалі - у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору ), просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 вересня 2023 року у складі судді Мички І.М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 14 лютого 2019 року за іпотечним договором від 29 грудня 2006 року, укладений між ПАТ «АБ «Укоопспілка» та ТОВ «Креді Фінанс Актив», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А. Л. за реєстровим № 106, та скасовано запис про зміну іпотекодержателя у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 45557632 від 15 лютого 2019 року.

Суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором укладено з порушенням вимог підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» внаслідок того, що на час його укладення кредитна установа не мала права відступити (продати, передати) обтяжену іпотекою заборгованість позивача на користь (у власність) іншої особи.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ТОВ «Креді Фінанс Актив» скасовано рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 вересня 2023 року та ухвалено нове про відмову у позові.

Апеляційний суд виходив із відсутності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним через порушення підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

04 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлов В. О. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 926/1172/18, від 28 січня 2020 року в справі № 924/1208/18, від 21 вересня 2022 року в справі № 552/7368/21, від 16 листопада 2023 року в справі № 757/19682/18-ц, від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/2101/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року в справі № 905/902/20, від 14 квітня 2021 року в справі № 520/17947/18, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Зазначає, що під час укладення оспорюваного договору про відступлення прав за іпотечним договором від 14 лютого 2019 року відповідач не дотримався вимог частини третьої статті 512 ЦК України та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідно до статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Підпункт 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містить фактично повну заборону, на час дії закону, щодо як продажу так і будь-якої передачі (без жодних виключень) заборгованості або боргу, визначеного у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Доводи інших учасників справи

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Здолбунівського районного суду Рівненської області цивільну справу № 562/2595/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Креді Фінанс Актив» про визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2024 року справу № 562/2595/23 призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що 22 грудня 2006 року між ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 207, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 25 000,00 доларів США з терміном повернення до 21 грудня 2007 року.

22 грудня 2006 року між ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка», позичальником ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_1 укладений договір майнової поруки на забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором від 22 грудня 2006 року.

Окрім того, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань 29 грудня 2006 року між ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банківській установі належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до додаткової угоди від 21 грудня 2007 року до кредитного договору від 22 грудня 2006 року змінено термін погашення кредиту - 20 червня 2008 року.

13 лютого 2019 року ПАТ «АБ «Укоопспілка», від імені якої діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Укоопспілка», та ТОВ «Креді Фінанс Актив» уклали договір про відступлення права вимоги, у тому числі за кредитним договором від 22 грудня 2006 року № 207, укладеним між ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» та ОСОБА_2

14 лютого 2019 року ПАТ «АБ «Укоопспілка», від імені якої діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АБ «Укоопспілка», та ТОВ «Креді Фінанс Актив» уклали договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29 грудня 2006 року, за умовами якого первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний банк «Укоопспілка» та посвідченим приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Банацькою Л. І. за реєстровим номером № 2625.

15 лютого 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк А. Л. зареєстрував зміни іпотекодержателя.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 926/1172/18, від 28 січня 2020 року в справі № 924/1208/18, від 21 вересня 2022 року в справі № 552/7368/21, від 16 листопада 2023 року в справі № 757/19682/18-ц, від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/2101/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року в справі № 905/902/20, від 14 квітня 2021 року в справі № 520/17947/18, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду відступлення права вимоги за кредитним договором може відбуватися лише на користь установ, наділених правом надавати фінансові послуги. Проте і фізичні особи можуть викупити у банків заборгованість за кредитними зобов`язаннями їхніх клієнтів, але за умов, якщо банк перебуває на стадії ліквідації, а право вимоги реалізується на електронних торгах (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19).

Продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором укладений усупереч підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Апеляційний суд установив, що на час укладення оспорюваного договору щодо АБ «Укоопспілка» здійснювалася процедура виведення з ринку, на час розгляду справи АБ «Укоопспілка» був ліквідований, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27 вересня 2019 року.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову внаслідок порушення підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( в редакції на час укладення договору) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

За змістом підпункту 3 пункту 1 зазначеного Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Разом із тим, у пункті 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору) зазначено, що дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи.

В цій справі на час укладення договору уступки права вимоги банк був віднесений до категорії неплатоспроможних та до нього здійснювалась процедура виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому дія підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору) не поширювалась на кредитора.

Оскільки при укладенні договору уступки права вимоги не були порушені вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору), доводи касаційної скарги щодо цього є неприйнятними.

Суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні цих позовних вимог, однак помилився з мотивами такої відмови, не врахувавши положення пункту 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору уступки права вимоги). Тому постанову суду апеляційної інстанції належить змінити в частині мотивів такої відмови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове частково ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову апеляційного суду змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд змінює постанову апеляційного суду, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У решті постанову Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Д. А. Гудима
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун