Справа № 723/4834/24
Провадження № 2/723/5627/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі

головуючого судді Бужори В.Т.

при секретарі Чікал І.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Чернівецькій області про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом зняття арешту з майна посилаючись на те, що 22 березня 2012 року старшим слідчим СВ Сторожинецького РВ УМВС в Чернівецькій області майором міліції Мельничуком В.М. постановою у кримінальному провадженні №Р-120019 відносно позивача ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ст. 190 ч.2 КК України накладено арешт на земельну ділянку площею 0,600 га, яка розташована в с. Снячів Чернівецького району Чернівецької області, що належала ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №014990 виданого 19 липня 1999 року головою Снячівської сільської ради.

Арешт на земельну ділянку було накладено в порядку передбаченому ст. 125, 126 КПК 1960 року з метою можливого в майбутньому цивільного позову та можливої конфіскації майна.

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2012 року (справа №1п-20/12) ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії, що усуває покарання за вчинення діяння та кримінальну справу відносно нього за ст. 190 ч.2 КК України провадженням закрито.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.12.2012 року (справа №2-888/12) позовні вимоги прокурора Сторожинецького району в інтересах Сторожинецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової вартості земельної ділянки незаконно отриманої внаслідок шахрайських дій задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь Сторожинецької міської ради 28 421 грн., а також судовий збір в сумі 214,60 грн.

Згідно довідки Управління Державної Казначейської служби у Сторожинецькому районі від 26.06.2024 року №01-14-08/564 стягнуто з ОСОБА_1 , згідно рішення суду, шкоду в сумі 28421 грн. та судовий збір в сумі 214,60 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №384309877 від 25.06.2024 року станом на вказану дату арешт із земельної ділянки площею 0,600 га, яка розташована в с.Снячів Сторожинецького району Чернівецької області не знято.

Зважаючи на те, що відпала потреба існування арешту на земельну ділянку площею 0,600 га, яка розташована в с.Снячів Сторожинецького району Чернівецької області, у зв`язку із закриттям кримінального провадження та повним погашенням шкоди, накладений арешт необхідно скасувати.

Представником відповідача ОСОБА_3 було направлено в суд відзив на позовну заяву, відповідно до якого жодна з них не стосується ГУНП, що свідчить про те, що ГУНП не є належним відповідачем у даній справі. Вказаний підрозділ органу внутрішніх (міліції) та його посадові особи, позбавлені можливості надати повідомлення про зняття обтяження на майно позивача і не може бути відповідачем у цій справі в силу його ліквідації без правонаступника. Зазначив, що ГУНП та його посадові особи не брали будь-якої участі у діях пов`язаних з накладенням спірного арешту на нерухоме майно, а тому не може бути належним відповідачем у даній справі

Позивач в судове засідання не з`явився, представник ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності, відмовити у задоволенні позовної заяви як до неналежного відповідача.

Ухвалою суду від 11.11.2024 року в справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 06.12.2024 року.

Суд дослідивши письмові докази справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Сторожинецького РВ УМВС в Чернівецькій області майором міліції Мельничуком В.М. накладено арешт на земельну ділянку обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця с. Кам`яна, Чернівецького району Чернівецької області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 19.02.1996 року Сторожинецьким РВ УМВС, ідентифікаційний номер № НОМЕР_2 , площею 0,600 га, яка розташована в с.Снячів Чернівецького району Чернівецької області, що належала ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №014990 виданого 19 липня 1999 року головою Снячівської сільської ради(а.с.6).

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області по справі №1п-20/12 від 12.04.2012 року звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця с. Кам`яна, Чернівецького району Чернівецької області від кримінальної відповідальностівнаслідок акта амністії, що усуває покарання за вчинення діяння. Кримінальну справу закрито. Міру запобіжного заходу -підписку про невиїзд скасовано (а.с.7).

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області по справі №2-888/12 від 07.12.2012 року позов прокурора Сторожинецького району в інтересах Сторожинецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової вартості земельної ділянки незаконно отриманої внаслідок шахрайських дій задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 шкоду у розмірі 28421,00 грн та судовий збір (а.с.8).

Вищезазначена сума шкоди та судовий збір стягнуто, що підтверджується довідкою Управління державної казначейської служби України у Сторожинецькому районі Чернівецької області №01-14-08/564 від 26.06.2024 року (а.с.15).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №384309877 від 25.06.2024 року станом на вказану дату арешт із земельної ділянки площею 0,600 га, яка розташована в с.Снячів Сторожинецького району Чернівецької області не знято (а.с.10).

Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Частиною першої статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріалами справи встановлено, що арешт на спірне нерухоме майно (земельну ділянку) накладений постановою СВ Сторожинецького РВ УМВС України від 22 березня 2012 року, за правилами КПК України 1960 року.

На даний час порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України (2012 року). Проте, арешт, який просить зняти позивач, накладено органом досудового слідства у кримінальній справі, на підставі положень КПК України 1960 року.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI Перехідних положень КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

На правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом, у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року, не встановлено.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №766/21865/17 та від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц.

За статтею 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Статтею 170 КПК України, чинного на час розгляду справи передбачено, що завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право інших співвласників цього майна.

За змістом статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено зокрема у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Ураховуючи встановлені обставини справи та те, що позивач звільнений від кримінальної відповідальності, кримінальні процесуальні правовідносини припинені, суд вважає, що права особи володіти належним їй майном обмежено, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення вимог та звільнення з під-арешту належне позивачу майно.

Суд уважає необґрунтованим твердження відповідча про те, що Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області не є належним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником УМВС України в Чернівецькій області, з огляду на таке.

За правилами ч. 1 та 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

16 вересня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», якою постановив утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, у тому числі ГУНП в Чернівецькій області, та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС, зокрема, УМВС України в Чернівецькій області.

Згідно з відомостями ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань УМВС України в Чернівецькій області припинено 15 вересня 2023 року, про що свідчить запис 1 15005084 про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

У постановах від 20 лютого 2019 у справі №826/16659/15 та від 13 березня 2019 у справі №524/4478/17 Верховний Суд констатував, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід обов`язку відновити порушені права до правонаступника відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншому/іншим державному/державним органу/органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому, чи внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. Відповідну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі №2а-23895/09/1270.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.10.2019 у справі №812/1408/16, особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їх правонаступників.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень. Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 грудня 2021 року у справі №9901/348/19.

Згідно з пунктом 51 Рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 у справі Чуйкіна проти України (Chuykina v. Ukraine) (заява №28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих.

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі №826/9815/18 Верховний Суд, з-поміж іншого, констатував, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватися від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Водночас такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. У зв`язку із цим Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого: якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому/іншим суб`єкту/суб`єктам владних повноважень; якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони суб`єкта владних повноважень.

Тож підстави для правонаступництва у цих правовідносинах виникли саме з моменту державної реєстрації припинення УМВС України в Чернівецькій області. Проте це не змінює тієї обставини, що правонаступником ліквідованого УМВС України в Чернівецькій області є саме той орган, до якого перейшла адміністративна компетенція суб`єкта владних повноважень, що припинився.

За таких обставин, необхідно проаналізувати і співставити функції та завдання, які виконувала міліція і які наразі виконують МВС України та Національна поліція.

Так, нормами статей 1, 2 Закону України від 20.12.1990 №565-XII «Про міліцію» передбачалось, що міліція це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Основними завданнями міліції було, з-поміж іншого: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.

Своєю чергою, приписами статей 1, 2 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Поряд із цим, згідно з Положенням про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

На підставі співставлення завдань та функцій цих трьох органів можна дійти висновку про те, що МВС України є органом влади, який формує державну політику у сфері, зокрема забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. У той же час, реалізація державної політики у вказаній сфері належить до компетенції Національної поліції, а до цього відповідні завдання та функції держави покладалися на міліцію.

Отже, правонаступником прав та обов`язків ліквідованого УМВС України в Чернівецькій області, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є відповідний територіальний орган Національної поліції, а саме ГУНП в Чернівецькій області.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак наявні підстави, передбачені законом, для задоволення позову та звільнення майна з-під арешту та скасування обтяження нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод, ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Чернівецькій області про зняття арешту з майна - задовольнити.

Звільнити з-під арешту та скасувати обтяження нерухомого майна, а саме земельну ділянку площею 0,600 га, яка розташована в с.Снячів Чернівецького району Чернівецької області, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №014990 виданого 19 липня 1999 року головою Снячівської сільської ради

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сторожинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: