Справа № 944/1317/23
Провадження №2/944/284/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Колтун Ю.М.,

з участю секретаря Романик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у м. Яворів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ільків М.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування матеріальної шкоди, просить суд стягнути з ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 223 435 (двісті двадцять три тисячі чотириста тридцять п`ять) гривень 26 копійок, відшкодування франшизи у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, витрати на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2 235 (дві тисячі двісті тридцять п`ять) гривень 35 копійок.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 серпня 2022 року відбулась дорожньо-транспортна подія, де ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд перехрестя на заборонений сигнал основного світлофора та зіткнення із транспортним засобом ОСОБА_1 , автомобілем марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 . У результаті ДТП автомобіль марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 зазнав ряд пошкоджень.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія-винуватця ДТП ОСОБА_2 застрахована згідно Полісу № НОМЕР_3 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Відповідно до вимог Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закону), страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами є обов`язковим.

Згідно з ч. 2 ст. 22.1 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Розпорядженням Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.09.2019 року, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 130 000 грн.

З метою відшкодування потерпілому завданої у результаті ДТП матеріальної шкоди, останній звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у відповідності до вимог, визначених статтею 35 Закону.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за вирахуванням франшизи у розмірі 2 500 грн та в межах ліміту 30 грудня 2022 року проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 127 500 грн.

Відповідно до Висновку експерта від 02.10.2022 за №88 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, проведеної судовим експертом Галамай Богданом Івановичем, розмір вартості ремонтно-відновлювальних робіт без врахування ПДВ на складові становить 994 107, 57 грн.

- ринкова вартість ТЗ до моменту виникнення пошкоджень становить 506 038, 67 грн

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 становить 350 935, 26 грн.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування», франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно ст. 12 Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

23 січня 2023 року з метою досудового врегулювання спору щодо стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, на адресу відповідача було направлено досудову вимогу, проте, поштовий конверт із відділення поштового зв`язку «Укрпошта» за трекінгом відстеженням №097 повернувся відправнику із відміткою «адресат відмовився».

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України, встановлено, що «особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода».

Згідно з вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб - є джерелом підвищеної небезпеки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 619 ЦК України, передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Статтею 1194 ЦК України встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі, який перевищує суму виплаченого страховиком потерпілому страхового відшкодування та становить різницю між фактично завданою шкодою і страховою виплатою.

Відтак, законодавець задля забезпечення належного захисту потерпілих, наділив останнього правом звернення до безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою про стягнення відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

10 квітня 2023 року ухвалою Яворівського районного суду Львівської області по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Перше судове засідання було призначено на 28 вересня 2023 року.

Ухвалою про відкриття провадження у справі встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з моменту одержання ухвали на надання відзиву на позовну заяву.

Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався, у призначені судові засідання не з`являвся.

Представник позивача, адвокат Ільків М.М. подав до суду заяву у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився хоча належним чином повідомлявся про день та час судового розгляду, відзив на позов не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та нормативне обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши всі надані докази та пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2022 року відбулась дорожньо-транспортна подія, де ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд перехрестя на заборонений сигнал основного світлофора та зіткнення із транспортним засобом ОСОБА_1 , автомобілем марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 зазнав ряд пошкоджень.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у даному спорі та підтверджує доводи позивача, зазначені у позовній заяві.

Цивільно-правова відповідальність водія-винуватця ДТП ОСОБА_2 застрахована згідно Полісу № НОМЕР_3 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Відповідно до статті 5 Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення виплати страхового відшкодування у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» визнано подію, страховим випадком та сплачено позивачу страхове відшкодування у межах визначеного ліміту та за вирахуванням франшизи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Матеріалами справи підтверджено факт настання ДТП та її наслідків, у вигляді матеріальної шкоди позивачу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

На підтвердження доводів позивача, останнім надано суду висновок експерта.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України).

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз (ч.1,2 ст. 106 ЦПК України).

Статтею 133 ЦПК України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати: на правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведення їх огляду, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17.

Як описано вище, у спірному випадку позивачем пред`явлено до відповідача вимогу про стягнення відшкодування матеріальної шкоди на підставі визначеного висновком експерта розміру.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 «Методики товарознавчої експертизи та колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 145/5/2092 (далі Методика), методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Пункт 1.6 Методики визнає відновлювальний ремонт (або ремонт) як комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів (далі КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Згідно з п. п. 8.1, 8.3 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Відповідно до п. п. 7.38, 7.39 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років для інших легкових КТЗ.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Позивачем на підтвердження розміру матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди надано Висновок експертного дослідження за №88, складений судовим експертом Галамай Б.І. 02 жовтня 2022 року, який являється належним та допустимим доказом завданих даних збитків у розмінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Відповідно до Висновку експерта від 02 жовтня 2022 року за №88 за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 становить 350 935, 26 грн.

Як вже зазначалось вище, відповідно до Висновку експерта №88 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, проведеної судовим експертом Галамай Богданом Івановичем, розмір вартості ремонтно-відновлювальних робіт без врахування ПДВ на складові становить 994 107, 57 грн.

- ринкова вартість ТЗ до моменту виникнення пошкоджень становить 506 038, 67 грн

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 становить 350 935, 26 грн.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, різниця між понесеною матеріальною шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням становить 223 435, 26 грн, що у розумінні ст. 1194 ЦК України підлягає до стягнення із відповідача.

Суд погоджується з наданим представником позивача та долученим до матеріалів справи висновком експерта щодо встановленої вартості матеріального збитку, адже такий висновок, зокрема, враховано із страховиком, що проводив виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладених в Постановах Верховного Суду.

Суд враховує, викладену правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, згідно якої «Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Таким чином, суд враховує докази, подані позивачем та його представником, як підтвердження позовних вимог позивача, та вважає, що позивачем доведено підставність стягнення із ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судового збору

Позивач за подання позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 2 235 грн 35 коп, що підтверджується квитанцією, долученою до позовної заяви.

Судовий збір сплачений в згідно із ставками, встановленими ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, оскільки суд задовольнив позов ОСОБА_1 в повному обсязі, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 2 235 грн. 35 коп.

Щодо витрат на проведення експертизи

Як описано вище, до подання позову до суду ОСОБА_1 звернувся до експерта ОСОБА_3 для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля, за результатами якої був складений висновок судової автотоварознавчої експертизи, копія якого є в матеріалах справи. За проведення даної експертизи позивач сплатив 4 000,00 грн, на підтвердження чого надав суду Договір №178 від 22.07.2022.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Описані вище висновок автотоварознавчої експертизи, складений судовим експертом Галамай Б.І., безпосередньо пов`язаний з розглядом цієї справи, виготовлений (здійснений) на замовлення позивача, відтак, підтверджує факт необхідності понесення позивачем таких послуг. Окрім цього, заперечень щодо розміру цих витрат на проведення експертизи, відповідач не заявляв.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати, пов`язані із залученням експерта в загальному розмірі 4 000,00 грн.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі».

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін.

У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

На підтвердження розміру правничої допомоги до позовної заяви було долучено Договір від 17.01.2023 про надання правової допомоги ОСОБА_1 - адвокатом Ільків М.М..

У пункті 6.1 Договору №17.01.23 зазначено, що сторони погодили фіксований розмір гонорару адвоката у суді першої інстанції та такий становить 10 000 (десять тисяч) гривень.

Клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не заявлялось, отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 223 435 (двісті двадцять три тисячі чотириста тридцять п`ять) гривень 26 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) відшкодування франшизи у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 4 000 (чотири тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2 235 (дві тисячі двісті тридцять п`ять) гривень 35 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Ю.М.Колтун