Апеляційне провадження №22-ц/824/1650/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про визнання договору міни удаваним та переведення прав та обов`язків покупця,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про визнання договору міни удаваним та переведення прав та обов`язків покупця.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Друга частина 1/3 вищезазначеної квартири належить її чоловіку, ОСОБА_4 . Ще 1/3 частина даної квартири належала ОСОБА_2 . Наприкінці вересня 2020 року, ОСОБА_2 звернулась до позивача та її чоловіка з пропозицією викупити у неї належну їй частку даної квартири, на яку заявниця у відповідь запропонувала надати їм з чоловіком письмові пропозиції щодо цінової вартості та умов придбання зазначеної частки відповідно до норм чинного законодавства. Однак пізніше позивачці стало відомо, що ОСОБА_2 продала свою 1/3 частки квартири, що розташована за вказаною адресою вартістю у 637 572 гривні 00 копійок, та оформила договір міни від 20 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 6244., та обміняла на належний йому ноутбук ASUS ROG Strix Gl 5 G512LI-HN, вартістю у 27544 (двадцять сім тисяч п`ятсот сорок чотири) гривні 00 копійок, з доплатою у 610 028 (шістсот десять тисяч двадцять вісім) гривень 00 копійок. Позивачка вважає, що даний договір міни не спрямований на реальне настання правових наслідків, укладений з метою приховати інший правочин, отже, є удаваним правочином, а саме, вчинений для приховання договору купівлі-продажу, а права покупця за даним договором повинні перейти до позивачки.

У зв`язку з викладеним , просила суд визнати договір міни, укладений 20.10.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 6244, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу; перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за Договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 6244; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про визнання договору міни удаваним та переведення прав та обов`язків покупця залишено без задоволення. Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року - без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції, в сумі 5 000 грн. У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

02.01.2024 року відповідач ОСОБА_3 направив на адресу суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

08.01.2024 року відповідач ОСОБА_3 направив на адресу суду заперечення проти апеляційної скарги.

У судове засідання 14.03.2024 року з`явився позивач та відповідач та третя особа.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 є власницею 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування 1/3 частини квартири, посвідченого 13 грудня 2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Є.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 12579.

Друга частина 1/3 вищезазначеної квартири належить її чоловіку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 січня 1994 року за № 3815.

Ще 1/3 частина даної квартири належала ОСОБА_2 згідно з Договором дарування частини квартири, посвідченого 27 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткачуком С.В., зареєстрованого за № 2876.

Як вбачається з матеріалів справи, наприкінці вересня 2020 року, ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 та її чоловіка з пропозицією викупити у неї належну їй частку даної квартири, на яку заявниця у відповідь запропонувала надати їм з чоловіком письмові пропозиції щодо цінової вартості та умов придбання зазначеної частки відповідно до норм чинного законодавства. Однак пізніше заявниці, від ОСОБА_6 , стало відомо, що ОСОБА_2 продала свою 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартістю у 637 572 гривні 00 копійок, та оформила договір міни від 20 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 6244., та обміняла на належний йому ноутбук ASUS ROG Strix Gl 5 G512LI-HN, вартістю у 27544 гривні 00 копійок з доплатою у 610 028 гривень 00 копійок.

Вартість ноутбука ASUS ROG Strix Gl5 G512LI-HN була прописана, відповідно до договору міни, у 27 544 (гривні 00 коп.; вартість частки, відповідно до договору міни, була означена 610 028 гривень 00 копійок., що, згідно звіту про оцінку майна від 18 жовтня 2020 року, зробленого ТОВ «СТОЛИЦЯ-ГРУП», еквівалентно 637 572 гривні 00 коп., та фактично є ціною вартості частки квартири.

Відповідно до договору міни, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сторони домовились обміняти належне їх на праві власності майно, так, зокрема, відповідно до п.1 Договору міни, ОСОБА_2 обміняла належну їй на праві приватної власності 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 637575 (шістсот тридцять сім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, на належний на праві приватної власності ОСОБА_3 ноутбук ASUS ROG Strix G15 G512LI-HN, вартістю у 27544 гривні 00 копійок, з доплатою у 610 028 гривень 00 копійок.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову зазначив, що з позовної заяви не встановлено, та належними та допустимими доказами не доведено, що сторони не мали волі щодо укладення саме договору міни, та щодо наявності заінтересованості обох учасників правочину на укладення удаваного правочину.

Суть доводів апеляційної інстанції є явна неспівмірність при обміні частки у праві спільної часткової власності, яка належала ОСОБА_2 , з ноутбуком , який належав ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що відповідачами укладений прихований договір купівлі - продажу, оскільки об`єкти обміну є явно нерівнозначні.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

Згідно з частиною першою статті 235 ЦК України удаваний правочин - це правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Правова конструкція статті 235 ЦК України передбачає, що сторона, звертаючись до суду із відповідним позовом, має довести: для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено правовий висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц.

Колегія суддів зазначає, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Подібна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 927/1099/22, від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц, від 15 червня 2018 року у справі № 916/933/17.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір міни, як і договір купівлі-продажу, є відплатним, оскільки передбачає надання зустрічного задоволення за переданий у власність товар.

Однак особливість договору міни полягає в характері зустрічного задоволення. Якщо у договорі купівлі-продажу покупець зобов`язаний сплатити за передане йому у власність майно певну грошову суму, то у договорі міни оплата за переданий у власність товар здійснюється у вигляді передання іншого товару, виконання робіт чи надання послуг з можливою доплатою. Крім цього, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю, проте такого права він не має при укладенні договору міни.

Під час розгляду справи в суді встановлено, що ноутбук, який був предмета договору міни, є звичайний та не має будь-яких унікальних характеристик, які б обумовлювали зацікавленість відповідача у отриманні саме такого ноутбуку. Дану обставину визнав й представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, встановивши, що договір міни укладений із значною доплатою, що дорівнює 96 % вартості обмінюваної частки квартири, тобто майже повну суму; не дослідив питання дійсної спрямованості волі сторін при укладенні договору міни, мотиви вчинення ними правочину та можливе ухилення власника частки від надання переважного права на купівлю її частки іншим співвласником; не спростував доводів і доказів, наданих позивачем, та не пояснив причин їх відхилення. Водночас відповідачі не надали жодних доказів, які пояснювали би мотиви вчинення правочину міни із такою значною доплатою.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, те що спірний договір за своїм змістом лише схожий на договір міни, однак за своєю фактичною природою та виходячи з прихованого наміру сторін, які останні мали при його укладенні, таким не є.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що договір міни є удаваним правочином вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу;

Якщо укладений договір є договором купівлі - продажу, то в даних правовідносинах повинне застосовуватись правило переважного права співвласника майна на придбання частки у такому майнві.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Матеріали справи не містять доказів надсилання ОСОБА_2 письмової пропозиції ОСОБА_1 на купівлю частки квартири за встановленою в договорі ціною такого майна. Таким чином, колегія суддів констатує порушення права позивача як співвласника квартири на переважне право перед іншими особами купівлі частки такої квартири.

Положеннями ч. 4 ст. 362 ЦК України встановлено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Як було встановлено в ході розгляду справи, обов`язок внесення на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором фактично повинен сплатити покупець, позивач виконала. За таких умов колегія суддів вважає необхідним перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу, який фактично був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції у розмірі по 14 447, 10 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір міни, укладений 20.10.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 6244, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу;

Перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за Договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 6244.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі по 14 447 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок сім грн) 10 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько