ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1373/23

Провадження № 22-ц/4820/644/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 , прокурор ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2023 року (суддя Никифоров Є.О.) за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року керівник Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області звернувся в суді із позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідачеві згідно договору купівлі-продажу громадських будівель тубвідділення №237 від 07.02.2018, належать об`єкти нерухомого майна, загальною площею 766,4 кв.м. Об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_3 , розташовані на земельній ділянці цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га. Вказана земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади в особі Війтовецької селищної ради.

21 березня 2018 року ОСОБА_3 звертався до Війтовецької селищної ради із заявою, в якій просив надати в довгострокову оренду земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га. Війтовецькою селищною радою №88-31/2018 від 26.04.2018 було прийнято рішення про надання відповідачу вказаної земельної ділянки для обслуговування нерухомого майна - громадських будівель тубвідділення, загальною площею 766,4 кв.м., на умовах оренди терміном на 10 років та встановлено ставку орендної плати за землю в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки. Пунктом 3 вказаного рішення передбачено, що ОСОБА_3 повинен у місячний термін заключити договір оренди земельної ділянки з селищною радою.

Проте ОСОБА_3 з моменту набуття права власності 07.02.2018 на об`єкт нерухомого майна заходи щодо оформлення права оренди земельної ділянки не вживались, кошти за користування земельною ділянкою ним не сплачуються.

Вказане свідчить про безпідставне збереження відповідачем коштів у вигляді орендної плати, яка повинна надходити до місцевого бюджету.

Війтовецькою селищною радою проведено розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів згідно якого загальна сума несплаченої ОСОБА_3 орендної плати за використання земельної ділянки становить 262,431,31 грн., а саме: за 2018 рік 39540,08 грн., за 2019 рік - 59310,11 грн., за 2020 рік - 59310,11 грн., за 2021 рік - 59310,11 грн., за 2022 рік 44960,90 грн.

Посилаючись на зазначене, врахувавши строки позовної давності, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_3 безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за земельну ділянку з січня 2020 року по квітень 2023 року в сумі 208870,46 грн. на користь Війтовецької селищної ради.

Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2023 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області 208870,64 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Хмельницької обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 3133,06 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, як покупець нерухомого майна, яке розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га, не уклавши відповідного договору оренди з її власником та не здійснивши державної реєстрації такого права, фактично користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Отже, предметом позову є стягнення з відповідача, як власника нерухомого майна, коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій воно розташовано.

При цьому для застосування положень статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин не є обов`язковим встановлення сформованості земельної ділянки.

Стягуючи з ОСОБА_3 безпідставно збережені кошти у розмірі 208870,64 грн., суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, врахував, що проведені прокурором розрахунки відповідачем не спростовані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що всупереч вимогам ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.131-1 Конституції України, ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керівником Волочиської окружної прокуратури не зазначені в позові обґрунтовані підстави для представництва Війтовецької селищної ради. При розгляді справи судом не досліджувався та залишився поза увагою той факт, що належне апелянту на праві власності майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га, однак зазначено площа не використовується ним для обслуговування майна та з метою встановлення площі необхідної для здійснення обслуговування належного ОСОБА_3 майна необхідно призначити та провести судову земельно-технічну експертизу. Також зауважує, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому бездіяльність Війтовецької селищної ради щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку унеможливлювали укладення договору її оренди та вчинення будь-яких дій, направлених на виділення в натурі частини цієї земельної ділянки, необхідної для розташування та обслуговування належного ОСОБА_3 майна. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалася та відсутня в матеріалах справи будь-яка інформація щодо визначення (встановлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га, а ОСОБА_3 не використовувалась уся площа вказаної земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 та зазначає, що у даній справі наявні підстави для представництва інтересів органу місцевого самоврядування, що передбачено у висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі №2-3887/2009. Водночас відповідач сам звернувся до селищної ради із заявою про надання в довгострокову оренду земельної ділянки :01:006:0017, площею 2,0732 га. Також, на думку прокурора, вказана земельна ділянка є об`єктом цивільних прав, оскільки є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер, її розмір, межі та координати визначені та відповідна інформація внесена до Державного земельного кадастру, відповідно до положень ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр».

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Мевша Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Прокурор Заяц А.І. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 07 лютого 2018 року ОСОБА_3 є власником громадських будівель тубвідділення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Громадські будівлі тубвідділення, загальною площею 766,4кв.м, складаються з амбулаторії А-1 площею 139,5 кв.м, лабораторії Б площею 42,9 кв.м, кухні, складу В площею 66,7 кв.м, корпусу №1 Г площею 139,6 кв.м, вбиральні Д площею 2,8 кв.м, сараю Ж площею 89,4 кв.м, гаражу З площею 25,7 кв.м, гаражу І площею 18,7 кв.м, пральні, складів Й площею 74,0 кв.м, трупарні К площею 7,0 кв.м, вбиральні Л площею 1,0 кв.м, корпусу №2 М площею 159,1 кв.м, огорожі 3.

Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 209 07.02.2018 року.

Згідно вищевказаного договору купівлі-продажу, громадські будівлі тубвідділення, загальною площею 766,4 кв.м, розташовані на земельній ділянці для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га, право власності на яку не зареєстровано.

21 березня 2018 року відповідач звертався до Війтовецької селищної ради із заявою, в якій просив надати в довгострокову оренду земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га, як власнику нерухомого майна.

Рішенням Війтовецької селищної ради від 26 квітня 2018 року №88-31/2018, ОСОБА_3 надано земельну ділянку без зміни категорії земель громадської забудови площею 2,0732 га (кадастровий номер :01:006:0017) для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код 03.03) для обслуговування нерухомого майна: громадські будівлі тубвідділення по АДРЕСА_1 на умовах оренди терміном на 10 років (п.1); встановлено ставку орендної плати за землю в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки (п.2); у місячний термін ОСОБА_3 заключити договір оренди земельної ділянки з селищною радою (п.3).

Однак договір оренди спірної земельної ділянки ОСОБА_3 з Вітовецької селищною радою укладено не було.

Рішенням дев`ятої сесії селищної ради №153-9/2021 від 20 травня 2021 року за заявою ОСОБА_3 , скасовано рішення тридцять першої (позачергої) сесії селищної ради від 26 квітня м2018 року №88-31/2018 «Про надання в користування на умовах оренди земельної ділянки для обслуговування нерухомого майна : громадські будівлі тубвіділення по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до Акта про визначення розміру збитків/безпідставно збережених коштів від 27.04.2021 року, розмір збитків за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:006:0017, завданих ОСОБА_3 становить: за 2018 рік - 59310,11 грн., за 2019 рік - 59310,11 грн., за 2020 рік - 59310,11 грн. Загальна сума за період з 02.05.2018 по 26.04.2021 становить 177930,33 грн.

Відповідно до Акта про визначення розміру збитків/безпідставно збережених коштів від 03.10.2022 року розмір збитків (безпідставно збережених коштів) завданих ОСОБА_3 за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:006:0017 становить 262,431,31 грн., з них: за 2018 рік 39540,08 грн., за 2019 рік - 59310,11 грн., за 2020 рік - 59310,11 грн., за 2021 рік - 59310,11 грн., за 2022 рік 44960,90 грн.

09 травня 2023 року Керівником Волочиської окружної прокуратури направлено повідомлення Війтовецькому селищному голові про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді в особі Війтовецької селищної ради до ОСОБА_4 щодо стягнення безпідставно збережених коштів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спірні правовідносини регулюються положеннями ЗК України, ЦК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про оцінку земель».

У частині першій статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Судом установлено, що ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 07 лютого 2018 року на праві власності належать нежитлові будівлі загальна площа яких 766,4 кв.м, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га.

У статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, нотаріус, посвідчуючи вказаний договір купівлі-продажу, здійснив державну реєстрацію прав власності відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час укладення зазначеного договору) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно із частиною шостою статті 120 ЗК України укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Після укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель і державної реєстрації нотаріусом прав власності на них у відповідача, як покупця, могло б виникнути право користування земельною ділянкою, на якій розташовані відповідні будівлі.

Незважаючи на те, що нежитлові будівлі не можуть бути відокремлені від земельних ділянок, на яких вони розташовані, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

При цьому до правовідносини, які виникли між сторонами безпосередньо у цій справі, щодо виникнення прав у відповідача на земельну ділянку, має застосовуватися спеціальна норма закону, а саме стаття 120 ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу, в якій не передбачалося необхідності формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав при придбанні нежитлових будівель.

Необхідність встановлення сформованості земельної ділянки, як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру залежить від конкретних обставин справи.

Згідно із частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Для застосування положень статті 1212 ЦК України не є обов`язковим встановлення сформованості земельної ділянки.

Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21, від 9 листопада 2021 року у справі № 9051680/20, провадження № 12-48гс21.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га, користується зазначеною земельною ділянкою без попереднього набуття права власності на цю ділянку, укладення договору оренди земельної ділянки. Суд першої інстанції інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, отже, вважав наявними підстави для стягнення з нього, як власника нерухомого майна, коштів за фактичне користування спірною земельною ділянкою, на якій воно розташовано.

Однак з висновками суду щодо користування в повному обсязі земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га, колегія суддів погодитись не може.

У справі судом першої інстанції ухвалювалось заочне рішення. Із-за відсутності в матеріалах справи, доказів обстеження спірної земельної ділянки щодо фактичного користування нею ОСОБА_3 , на виконання п.п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України апеляційним судом сторонам роз`яснено право надання таких доказів, які мають безпосереднє значення для правильного вирішення спору.

Війтовецькою селищною радою з метою встановлення площі земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові приміщення, які належать на праві власності ОСОБА_3 створено відповідну комісію. Під час обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0017, площею 2,0732 га, комісією встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташовані 7 об`єктів нерухомості, водонапірна башта та артезіанська свердловина. За результатами замірів встановлено, що загальна площа земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості ОСОБА_3 складає орієнтовно 1090 кв.м. Крім того, зазначено, що спірною земельною ділянкою користуються суміжні землекористувачі для доїзду до своїх земельних ділянок та жителі с.Сарнів для випасання худоби.

Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року зазначила:

«У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213, чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки».

З огляду на зазначене, встановивши що ОСОБА_3 фактично використовується площа спірної земельної ділянки - 1090 кв.м, а не 2,0732 га, з відповідача на користь Війтовецької селищної ради слід стягнути безпідставно збережені кошти (оренду плату) в розмірі 10981,53 грн. (208870,64 грн.?1090 кв.м)?2,0732 га (20732,00 кв.м)).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів (орендної плати) в розмірі 208870,64 грн., у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції слід змінити.

Щодо правомірності представництва прокурором інтересів держави в суді, то відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор звертався з листом до Війтовецької селищної ради в якому просив повідомити чи вживалися нею заходи реагування, про стягнення з ОСОБА_3 безпідставно збережених коштів, на що було повідомлено, що заходи відповідного реагування, в межах порушених у зверненнях питань, не вживалися. Нездійснення позивачем протягом тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, надає право прокурору на звернення до суду з даним позовом.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Хмельницькою обласною прокуратурою за подання позову сплачено 3133,06 грн. судового збору.

ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 4699,59 грн.

Оскільки позовну заяву задоволено частково на 5,26%, а апеляційну скаргу задоволено на 94,74%, судовий збір в розмірі 4452,39 грн. слід стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Війтовецької селищної ради безпідставно збережених коштів орендної плати в розмірі 10981,53 грн.

Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 4452,39 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

О.І. Талалай

О.І. Ярмолюк