ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3822/24 Справа № 210/5812/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І.,Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/5812/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина при виконанні трудових обов`язків, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Чайкіної О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю сина при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, у період з 12.02.2021 по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Кривбасводоканал», працюючи на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду Радушанського водопровідного комплексу.

Актом від 15 лютого 2022 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено обставини нещасного випадку. Зокрема: відповідно до наказу директора КП «Кривбасводоканал» від 17.09.2021 №1539, задля проведення робіт по звільненню горизонтального відстійника №2 секції №2, а також зливу коагулянту з автоцистерни в ємність, на роботу у вихідний день ІНФОРМАЦІЯ_1 було виведено працівників КП «Кривбасводоканал», серед яких був і слюсар-ремонтник ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 разом з іншими робітниками прийшов на роботу. О 9:30 ОСОБА_2 зателефонував майстер Радушанського водопровідного комплексу КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_3 і покликав його до відстійника №2, щоб ОСОБА_2 закрив засувку у колодязі горизонтального відстійника №2 секції №2, яку о 8:10 відкрив інший слюсар-ремонтник.

ОСОБА_2 не погоджувався спускатися в колодязь з огляду на небезпеку отруєння, але майстер Радушанського водопровідного комплексу КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_3 надав вказівку йому спуститися. При цьому ОСОБА_2 умовив ОСОБА_3 почекати доки він одягне захисний костюм, але ОСОБА_3 не погодився, щоб ОСОБА_2 вдягнув протигаз з рятувальним поясом і страхувальною мотузкою. Коли ОСОБА_2 спускався у колодязь, він почав сильно кашляти, втратив свідомість і впав у колодязь. ОСОБА_3 сказав іншому слюсарю-ремонтнику ОСОБА_4 , щоб вона принесла рятувальний пояс і страхувальну мотузку щоб витягнути ОСОБА_2 з колодязя. Але рятувальних поясів вона не знайшла. Тим часом, ОСОБА_5 , цивільний чоловік ОСОБА_6 , який прийшов разом з ОСОБА_6 та знаходився поруч, почав говорити ОСОБА_3 , що треба рятувати ОСОБА_2 , на що ОСОБА_3 йому відповів, щоб той ліз і рятував. ОСОБА_5 також без засобів захисту поліз у колодязь, йому стало зле, він втратив свідомість і впав на дно колодязя. Побачивши, що стало з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 почав спускатися у колодязь. Близько 10 години ОСОБА_3 спустився у колодязь.

На місце події приїхали 26 ДПРЧ АЦ-4-6 (530927) 515М, 11 ДПРЧ на «САРМ-Л», ДВГРЗ, Довгинцівське відділення поліції, служба 103. Працівниками швидкої медичної допомоги, які прибули на місце нещасного випадку о 10 годині 21 хвилині було констатовано смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Комісією із повторного спеціального розслідування нещасного випадку було встановлено: Посадовими особами КП «Кривбасводоканал» не було організовано газонебезпечні роботи відповідно до вимог «Типової інструкції щодо організації безпечного проведення газонебезпечних робіт» НПАОП 0.00-5.11-85, затвердженої Держгіртехнаглядом СРСР від 20.02.1985. Посадовими особами КП «Кривбасводоканал» не вжиті заходи щодо скорочення кількості газонебезпечних робіт на Радушанському водопровідному комплексі.

Позивач вважає, що твердження працівників КП «Кривбасводоканал» щодо перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння є такими, що не відповідають дійсності. Так, в Акті спеціального розслідування нещасного випадку зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа виявлено спирт в концентрації 2,3 проміле, що стосовно живих осіб відноситься до алкогольного сп`яніння середнього ступеня. Однак, алкогольне сп`яніння середнього ступеня характеризується порушенням координації руху, нечіткістю мовлення. Але, і в Акті розслідування, і зі слів очевидців вбачається, що ОСОБА_2 чинив супротив, як вербально, так і фізично, що в свою чергу досить проблематично робити, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня.

Просив суд стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 700 000 гривень без урахування податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року стягнуто з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 250 000,00 гривень без урахування податків, зборів та інших платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити збільшивши розмір моральної шкоди до заявленої ним у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні характеру душевних страждань позивача судом першої інстанції не було враховано, що внаслідок нещасного випадку позивачем втрачено єдину дитину. Загиблий син для позивача був рідною та близькою людиною. Батько і син, разом з матір`ю проживали однією дружньою сім`єю, будували плани на майбутнє. Батьки мали сподівання на подальше одруження своєї дитини, народження онуків, та на всі ті цінності та сподівання, що притаманні звичайній родині. Минуло вже більш ніж два роки, але його (позивача) досі не полишають думки про смерть сина, що навіює на нього смуток, спричиняє душевні страждання та майже щоразу викликає головні болі, стиснення та болі в області серця. Сама по собі смерть сина є для нього невиліковною психологічною травмою. Батьки дуже сильно любили свого сина та покладали на нього великі надії. Позивачеві дуже важко збагнути, що він пережив смерть свого сина, при тому, що якихось тяжких захворювань його син не мав і смерть його наступила несподівано для всіх. Все, що оточує позивача щодня, нагадує йому про сина. Так, позивачем пережиті довготривалі явища негативного характеру, такі як: душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із смертю сина; значний душевний біль від втрати найріднішої людини, який він приречений відчувати усе своє життя; позбавлення необхідної моральної та матеріальної підтримки. Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

В апеляційній скарзі КП «Кривбасводоканал» посилається на те, що судом першої інстанції залишено позаувагою, що смерть ОСОБА_2 сталась в результаті порушення ним вимог безпеки, адже він знаходився на робочому місці в алкогольному сп`янінні середнього ступеня, що свідчить про порушення потерпілим ОСОБА_2 правил внутрішнього трудового розпорядку. КП «Кривбасводоканал» як роботодавець створив безпечні умови праці на робочому місці потерпілого, забезпечив безпеку технологічних процесів, що свідчить про правомірність дій відповідача та дотримання вимог ст.43 Конституції та ст.153 КЗпП України, відсутні докази неправомірності дій відповідача.

Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. Заперечував проти доводів апеляційної сторони відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду в свою черегу заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що у задоволені скарги відповідача слід відмовити, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що у період з 12.02.2021 по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Кривбасводоканал», працюючи на посаді слюсаря - ремонтника 4 розряду Радушанського водопровідного комплексу (а.с.4 зворот-5 ).

Відповідно до свідоцтва Довгинцівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 21 веересня 2021 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 25 років (а.с. 5 зворот, 9-12).

Загиблий ОСОБА_2 доводиться позивачу рідним сином, наявність родинних зв`язків підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 травня 1996 (а.с.5 зворот).

Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 лютого 2022 року (надалі - Акт), затвердженим в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровської області 18 лютого 2022 року у пункті 4 встановлено обставини нещасного випадку. Серед яких зазначено наступне:

«Відповідно до наказу директора комунального підприємства «Кривбасводоканал» від № 1539 на роботу у вихідний день ІНФОРМАЦІЯ_1 були виведені наступні працівники: майстер ОСОБА_3 , слюсарі-ремонтники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , хімік ОСОБА_10 .

Згідно з поясненнями ОСОБА_11 : злив коагулянту повинні були виконувати ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ; ОСОБА_10 повинна була взяти аналіз вхідного контролю коагулянту; ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повинні були виконати спускання мулу з горизонтального відстійника №2 секція №2.

17 вересня 2021 року близько 08 години 00 хвилин вищезазначені особи, крім ОСОБА_4 прийшли на роботу. О 08 годині 12 хвилин ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що приїхала автоцистерна з коагулянтом, а також сказав, щоб вона подзвонила ОСОБА_4 , щоб та приїхала на роботу зливати коагулянт. ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_4 і передала все те, що їй сказав ОСОБА_12 . Потім ОСОБА_3 сказав ОСОБА_9 піти в лабораторію за ємністю для відбору проб коагулянту для аналізу. ОСОБА_9 взяла в лабораторії пляшки, віддала їх ОСОБА_2 , той набрав коагулянт і вони разом з ОСОБА_9 віднесли у лабораторію, а потім пішли у побутове приміщення, чекати ОСОБА_4 . Разом з ОСОБА_4 на територію Радушанського водопровідного комплексу зайшов її цивільний чоловік - ОСОБА_5 , який привіз її на особистому автомобілі і після виконаної роботи повинен був відвезти додому. Охоронник ОСОБА_13 пропустив його на територію Радушанського водопровідного комплексу. Вони, разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_2 , знаходилися у побутовому приміщені коли ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_3 і сказав, щоб той пішов до відстійника та заміряв на скільки зійшла вода у відстійнику. ОСОБА_2 і ОСОБА_4 пішли заміряли рівень води і доповіли ОСОБА_3 .

О 09 годині 30 хвилин ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_3 і покликав його до відстійника № 2, ОСОБА_9 пішла з ним. ОСОБА_4 з ОСОБА_5 залишилися у побутовому приміщенні.

ОСОБА_3 сказав ОСОБА_9 , щоб вона зателефонувала ОСОБА_4 і покликала її до них, а ОСОБА_2 - щоб він закрив засувку у колодязі горизонтального відстійника № 2 секції № 2, яку о 08 годині 10 хвилин відкрив слюсар-ремонтник ОСОБА_7 для звільнення відстійника. Тим часом ОСОБА_7 і ОСОБА_8 пішли перевірити рівень води у водоймі за межами Радушанського водопровідного комплексу.

Відкривши люк колодязя горизонтального відстійника №2 секції №2, де знаходилась засувка, працівники відчули неприємний запах. ОСОБА_4 почала говорити, що в колодязь не можна спускатися, що ОСОБА_2 може отруїтися, але її не послухали. ОСОБА_2 не погоджувався спускатися у колодязь, але ОСОБА_3 надав вказівку йому спуститися. При цьому ОСОБА_2 умовив ОСОБА_3 почекати доки він одягне захисний костюм, але ОСОБА_3 не погодився, щоб ОСОБА_2 вдягнув і протигаз з рятувальним поясом, і страхувальною мотузкою. Коли ОСОБА_2 спускався у колодязь, він почав сильно кашляти і ОСОБА_4 стала кричати, що йому зле, хлопець втратив свідомість і впав у колодязь. ОСОБА_3 сказав ОСОБА_4 , щоб вона принесла рятувальний пояс і страхувальну мотузку, витягнути ОСОБА_2 з колодязя. ОСОБА_4 побігла по рятувальні пояси і страхувальні мотузки, але не знайшла, бо їх віднесли до резервуарів чистої води № 5 (далі РЧВ № 5). Тим часом, ОСОБА_5 , який прийшов разом з ОСОБА_4 та знаходився поруч, почав говорити ОСОБА_3 , що треба рятувати ОСОБА_2 , на що ОСОБА_3 йому відповів, щоб той ліз і рятував. ОСОБА_5 також без засобів захисту поліз у колодязь, йому стало зле, він втратив свідомість і впав на дно колодязя. Побачивши, що стало з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зі словами «Мені тюрма» почав спускатися у колодязь. ОСОБА_9 намагалася зупинити його, тоді він сказав їй, щоб вона побігла до операторів на фільтрах і ті зателефонували у швидку та МНС для надання допомоги. ОСОБА_9 направилася до приміщення, де знаходились оператори на фільтрах. Через кілька кроків вона обернулася та не побачила ОСОБА_3 , він спустився у колодязь. Це відбулося близько 10 годині. Про те, що сталося ОСОБА_9 повідомила к.о. начальника Радушанського водопровідного комплексу ОСОБА_11 .

На місце події приїхали 26 ДПРЧ АЦ-4-60 (530927) 515М, 11 ДПРЧ на «САРМ-Л», ДВГРЗ на «Citroen», Довгинцівське відділення поліції, служба 103. Особовим складом ДВГРЗ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області за допомогою рятувальної мотузки було піднято на поверхню тіла потерпілих. Працівниками швидкої медичної допомоги, які прибули на місце нещасного випадку о 10 годині 21 хвилині, було констатовано смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Комісією із повторного спеціального розслідування нещасного випадку було встановлено:

Посадовими особами комунального підприємства «Кривбасводоканал» не було організовано газонебезпечні роботи відповідно до вимог «Типової інструкції щодо організації безпечного проведення газонебезпечних робіт» НПАОП 0.00-5.11-85, затвердженої Держгіртехнаглядом СРСР від 20.02.1985.

Посадовими особами комунального підприємства «Кривбасводоканал» не вжиті заходи щодо скорочення кількості газонебезпечних робіт на Радушанському водопровідному комплексі.

Посадовими особами комунального підприємства «Кривбасводоканал» не забезпечена трудова і виробнича дисципліна, а саме: від роботи не був відсторонений слюсар-ремонтник ОСОБА_2 , який знаходився на робочому місці на Радушанському водопровідному комплексі в стані алкогольного сп`яніння" (а.с.10 зворот, 11).

У пункті 8 Акту визначено осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, що відповідно потягло за собою нещасний випадок, серед яких прізвище загиблого сина позивача ОСОБА_2 відсутнє.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11 жовтня 2023, ОСОБА_14 встановлено діагноз - симптоматична артеріальна гіпертензія, серцева недостатність 0-І ст., астено-невротичний синдром (а.с.8 зворот).

Згідно відповіді КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №496 від 10.11.2021 року встановлено, що смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від утоплення у каналізаційних водах, якому передувало отруєння клоачними газами на тлі алкогольного сп`яніння, що спричинило втрату свідомості (а.с.54).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (сина), що підлягає відшкодуванню відповідачем. З урахуванням обставин справи, суд вважав розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, проте не може погодитись з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в Постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, син позивача загинув під час виконання трудових обов`язків.

Внаслідок смерті сина позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона втратила свого єдиного сина, рідну та близьку людину, позивачка кожного дня вже протягом більш ніж двох років зазнає душевних страждань. Із втратою сина позивач втратила сенс життя, їх життя вже ніколи не буде таким, як раніше. Син був для позивача підтримкою та опорою, допомагав з вирішенням різноманітних питань, що виникали в повсякденному житті. Позивач мав з сином чудові стосунки, побудовані на довірі та взаємоповазі, були справжньою міцною сім`єю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості з урахуванням встановлених обставин справи, а також висновкам суду касаційної інстанції (Великої Палати Верховного Суду) по аналогічним справам, рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку він отримав у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, який втратив сина, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» і збільшити його з 250 000 гривень до 400 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що шкоду, завдану позивачу було спричинено не з вини відповідача, протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, колегія суддів відхиляє, оскільки вина підприємства у нещасному випадку, що стався з сином позивача, встановлена розслідуванням, за результатами якого складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1/П від 15 лютого 2022 року.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що нещасний випадок на виробництві стався з вини ОСОБА_2 , який порушив вимоги безпеки, та знаходився на робочому місці в алкогольному сп`янінні середнього степеня, не приймаються колегією суддів, оскільки, даний факт не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також в частині розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючи апеляційну скаргу позивача частково, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір» та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави суму судового збору у розмірі 4 000 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та суму судового збору у розмірі 6 000 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, а разом 10 000 грн..

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Кривбасводоканал» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що підлягає стягненню з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 та розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь Держави судовий збір у розмірі 4000 гривень, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 6000 гривень, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, а разом 10 000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 травня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв