Провадження № 2-з/712/62/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Чапліної Н.М. при секретарі судового засідання Саса Л.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 340 122, 30 грн, -

У С Т А Н О В И В:

До Соснівського районного суду м. Черкаси 29.11.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Константіновим О.Ф., до ОСОБА_2 про стягнення авансу в розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 249600 грн та безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 90522, 30 грн.

Разом з позовною заявою представником позивача адвокатом Константіновим О.Ф. подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про забезпечення позову від 29.11.2024 позивач обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

02 липня 2024 року між позивач та відповідач досягли домовленості між собою щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони домовились, що позивач має сплатити на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 6000 доларів США. Крім того, позивач має погасити борги відповідача за низькою виконавчих проваджень, при виконанні яких було накладено арешт на зазначений будинок. Для виконання даних зобов`язань позивачем, відповідачем на ім`я позивача надано довіреність.

Свої зобов`язання позивач перед відповідачем виконав у повному обсязі, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів у розмірі 6000 доларів США з одночасним зобов`язанням укласти договір купівлі-продажу будинку до 15.11.2024. Листом Долинського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області № 47521 від 22.11.2024 підтверджена сплата боргів за виконавчими провадженнями відносно відповідача на загальну суму 90522, 30 грн.

В той же час на день звернення до суду, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 а сторонами не укладено внаслідок ухилення від його виконання з боку відповідача.

На час звернення до суду позивачці відомо, що відповідачем вживаються заходи щодо продажу зазначеного будинку, що у подальшому може ускладнити виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи, забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що до Соснівського районного суду м. Черкаси 29.11.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Константіновим О.Ф., до ОСОБА_2 про стягнення авансу у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 249600 грн та безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 90522, 30 грн. До позовної заяви долучені розписки, копії довіреності, платіжних інструкцій.

Разом з позовною заявою представником позивача адвокатом Константіновим О.Ф. подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.11.2024.

Отже матеріалами справи підтверджується існування між сторонами спору щодо грошових коштів в сумі 340122, 30 грн.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та аргументованою, оскільки матеріалами справи підтверджується ризик імовірності подальшого відчуження будинку, який перебуває у власності відповідача, що може ускладнити виконання можливого рішення про задоволення позову.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно суд вважає обґрунтованим, оскільки накладення арешту на майно має на меті обмеження особи у праві розпоряджатися таким майном і його застосування не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 р. у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 914/120/19).

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 340 122, 30 грн задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду складена та підписана без проголошення 03 грудня 2024 року.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справ, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.М. Чапліна