Справа № 161/7185/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/1090/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Карпук А. К., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Луцьке регіональне управління до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Макари Оксани Євгеніївни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року ПАТ КБ «Надра» в особі Луцького регіонального управління звернулось в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивує тим, що 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» Луцьке регіональне управління та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 24-ЖК, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 127 508,00 доларів США з терміном погашення до 13 березня 2033 року зі сплатою 12,99 % річних для придбання у власність нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

Факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 210 від 13.03.2008 року на суму 125 500, 00 доларів США, що в еквіваленті становить 633 775, 00 гривень.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 13.03.2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості належним чином не виконав, станом на 01.03.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 244 776,03 долари США, що в еквіваленті становить 2 444 406,87 грн (з них: заборгованість по тілу кредиту 126 926,84 доларів США, що в еквіваленті становить 1 267 529,50 грн; заборгованість по відсотках 92 922,25 доларів США, що в еквіваленті становить 927 949,47 грн; пеня за прострочення сплати кредиту 12 176,14 доларів США, що в еквіваленті становить 121 594,59 грн, штраф за порушення вимог кредитного договору 12 750,80 доларів США, що в еквіваленті становить 127 333,31 грн).

Згідно з умовами договору відповідач несе відповідальність перед банком за невиконання положень договору. Збитки, завдані банку відповідачем внаслідок невиконання положень договору, підлягають негайному безумовному відшкодуванню відповідачем за першою вимогою банку.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Про необхідність погашення чергових платежів та відсотків за користування кредитом відповідач був повідомлений повідомленнями-вимогами про порушення умов Кредитного договору з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки № 02-01/497, № 02-01/496 від 25.03.2014 року.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов даного кредитного договору банком було подано позовну заяву в Шевченківський районний суд м. Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором № 24-ЖК від 13.03.2008 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2011 року позовну заяву банку про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено повністю та стягнуто 1 226 601,10 грн.

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2014 року позов задоволено.

Ухвалено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , у розмірі 244 776,03 доларів США, що в еквіваленті становить 2 44 4 406,87 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» права продажу з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» без згоди ОСОБА_2 з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, право подання документів до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції та отримання документів, що стосується реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно, отримувати дублікат технічного паспорту в бюро технічної інвентаризації, здійснювати нотаріальні дії як продавець), необхідних для здійснення такого продажу, за ціною не нижчою ніж буде встановлена у звіті про проведення незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Луцьке регіональне управління 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року замінено стягувача публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» у справі № 161/7185/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Луцьке регіональне управління до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з переходом до ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» права кредитора за кредитним договором 24-ЖК від 13 березня 2008 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Макара О. Є. подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Також апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач у своєму позові про звернення стягнення на предмет іпотеки вказав незаконно нараховану та ще й в подвійному розмірі кредитну заборгованість у сумі 244 776,03 долари США, що в еквіваленті становить 2 444 406, 87 грн. (з них: заборгованість по тілу кредиту 126 926,84 доларів США, що в еквіваленті становить 1 267 529,50 грн, заборгованість по відсотках - 92 922, 25 доларів США, що в еквіваленті становить 927 949, 47 грн; пеня за прострочення сплати кредиту 12 176,14 доларів США, що в еквіваленті становить 121 594, 59 грн, штраф за порушення вимог кредитного договору 12 750, 80 доларів США, що в еквіваленті становить 127 333,31 грн). Вказана заборгованість є неправомірною і незаконною, так як існує заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2011 року, де сума боргу визнана в розмірі 1 226 601,10 грн і це судове рішення пред`являлося до виконання, а виходячи з того, що сума боргу визначена до стягнення достроково, після такого визначення нарахування процентів та пені є незаконним. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в рахунок погашення загальної заборгованості у розмірі 1 226 601.10 грн визначеної Шевченківським районним судом міста Києва від 21 червня 2011 року у справі №2-2640/11, за кредитним договором №24ЖК від 13 березня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» права продажу після закінчення воєнного стану ( Закон України № 2120-ІХ від 15.03.2022 ), і після зняття з квартири з застосуванням процедури продажу, передбаченою статтею 38 Закону України «Про іпотеку», без згоди ОСОБА_2 ,з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, право подання документів до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції та отримання документів, що стосується реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь які документи, довідки, витяги з Реєстру прав на нерухоме майно, отримувати дублікат технічного паспорту в бюро технічної інвентаризації, здійснювати нотаріальні дії як продавець),необхідних для здійснення такого продажу, за ціною не нижчою, ніж встановлено у висновку експерта оцінювача від 18 квітня 2023 року в розмірі 2578723,00 грн., з зобов`язанням іпотекодержателем після продажу квартири виплатити ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за половину належної ОСОБА_4 проданої квартири у розмірі половини від ціни продажу квартири для придбання іншого житла для ОСОБА_4 і її трьох дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу правонаступник позивача ТзОВ «Цикл фінанс» просить залишити без руху апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2014 року у справі №161/7185/14-ц, надавши строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження. Після закінчення строку на усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Представник відповідача адвокат Макара О. Є. апеляційну скаргу підтримала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» Луцьке регіональне управління та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 24-ЖК, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 127 508,00 доларів США з терміном погашення до 13 березня 2033 року зі сплатою 12,99 % річних для придбання у власність нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).

Факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 210 від 13.03.2008 року на суму 125 500, 00 доларів США, що в еквіваленті становить 633 775, 00 гривень (а.с. 8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості належним чином не виконав, станом на 01.03.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 244 776,03 долари США, що в еквіваленті становить 2 444 406,87 грн. (з них заборгованість по тілу кредиту 126926,84 доларів США, що в еквіваленті становить 1267529,50 грн; заборгованість по відсотках 92922,25 доларів США, що в еквіваленті становить 927949,47 грн; пеня за прострочення сплати кредиту 12176,14 доларів США, що в еквіваленті становить 121594,59 грн, штраф за порушення вимог кредитного договору 12750,80 доларів США, що в еквіваленті становить 127333,31 грн).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 13.03.2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І. П. 13.03.2008 року за № 941 (а.с. 10-11).

Відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем термінів виконання якого-небудь із зобов`язань по кредитному договору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Про необхідність погашення чергових платежів та відсотків за користування кредитом відповідача повідомлялося повідомленнями-вимогами про порушення умов Кредитного договору з попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки № 02-01/497, № 02-01/496 від 25.03.2014 року (а.с. 14-15).

У зв`язку з невиконанням позичальником умов даного кредитного договору, банком було подано позовну заяву в Шевченківський районний суд м. Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором № 24-ЖК від 13.03.2008 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2011 року позовну заяву банку про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено повністю та стягнуто 1 226 601,10 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є підставна і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з позиціями та висновками Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

З обставин справи вбачається, що позивач звернувся до Шевченківського районного суд м. Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором № 24-ЖК від 13.03.2008 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2011 року позовну заяву банку про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено повністю та стягнуто 1 226 601,10 грн

В травні 2014 року позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2014 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , у розмірі 244 776,03 доларів США, що в еквіваленті становить 2 44 4 406,87 грн. ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що на думку представника відповідача свідчить про застосування судом подвійного стягнення.

За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

Також відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку).

Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.

Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 22-ц/796/716/2014 (провадження № 6-1080цс15) та від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13 (провадження № 3-71гс14).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 33 Закону про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивач звернувся до суду у цій справі з вимогою для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов`язання, для чого є необхідним судове рішення.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що судом неправильно визначено суму заборгованості за кредитним договором, спростовуються матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості, наданим позивачем, який не спростований відповідачем. На момент постановлення оскаржуваного рішення суду існували правові позиції про те, що з ухваленням рішення суду про стягнення заборгованості нарахування процентів не припиняється до повного виконання рішення суду. Строк дії договору до 13 березня 2033 року, рішення суду про стягнення заборгованості не виконане, станом на 16 липня 2014 року заборгованість за кредитним договором між позивачем і відповідачем було нараховано відповідно до вимог законодавства.

Згідно зі статтею 5 ЦПК суд за вимогою особи має захистити права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Якщо ж закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Під час виконання судового рішення про стягнення з боржника грошової суми в інтересах іпотекодержателя у межах виконавчого провадження звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з урахуванням відповідних норм Закону України «Про іпотеку» та статті 572 ЦК України, зокрема з урахуванням права стягувача, який є іпотекодержателем, одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки переважне перед іншими стягувачами.

Зазначене співвідноситься із положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.

Разом з тим питання щодо виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли такий обов`язок боржника за таким виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням (через виконання боржником, іншою особою тощо), підлягають вирішенню в порядку, передбаченому частиною другою статті 432 ЦПК України.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи правонаступника позивача про те, що суду апеляційної інстанції слід було закрити апеляційне провадження у справі через пропуск відповідачем строку апеляційного оскарження, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Так, з матеріалів справи убачається, що рішення Луцького міськрайонного суду від 16 липня 2014 року було заочним, докази щодо отримання копії заочного рішення у справі відсутні, ухвалою суду першої інстанції від 16 вересня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 16 липня 2014 року було залишено без задоволення. Апеляційну скаргу на зазначене рішення подано представником відповідача 10 жовтня 2024 року, що відповідає вимогам п. 4 ст. 278 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Макари Оксани Євгеніївни залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2024 року.

Головуючий

Судді :