РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1337/24

Провадження №2/568/365/24

18 листопада 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається зокрема з земельних ділянок загальною площею 1,95 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ№ 341500, виданим 19.08.2010 року. Дане майно перейшло у володіння її батька ОСОБА_4 , оскільки він постійно проживав без реєстрації разом зі своїм батьком ОСОБА_3 та фактично прийняв спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_4 . Позивачка, як спадкоємець за законом після смерті батька звернулась до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про на спадщину після смерті діда ОСОБА_3 , по спадковій справі № 36/2022, заведеній після смерті її батька ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 . Вона як спадкоємець за законом, спадщину після смерті батька прийняла своєчасно. Проте позбавлена можливості розпоряджатися належним їй спадковим майном у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту прийняття спадщини її батьком ОСОБА_4 після смерті її діда ОСОБА_3 . У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Просить суд позов задовольнити.

Ухвалою від 11.09.2024 відкрито провадження в справі за даним позовом та ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 23.10.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Представник Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судовому засіданні вказали, що ОСОБА_4 дійсно проживав до дня смерті зі своїм батьком ОСОБА_3 та опікувався ним, оскільки останній хворів та потребував догляду.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення частково, з огляду на таке.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03.09.2021 року Крупецькою сільською радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис № 101, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7)

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 17.02.2011 року Пляшевською сільською радою Радивилівського району Рівненської області, актовий запис № 7, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого повторно 09.09.2021 року Радивилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), встановлено, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого 09.08.1961 року у с. Теслугів, Червоноармійського району, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 11).

Згідно Свідоцтва про одруження серія 1 - ЕГ, виданого 05.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 63, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 05.02.2005 року, уклали шлюб, після чого остання отримала прізвище ОСОБА_10 (а.с. 12).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданого 23.09.2023 року приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Гордійчуком В.І., ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її діда ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по спадковій справі 36/2022, заведеній ним після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 (а.с. 13).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині встановлення факту спального проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та відповідно прийняття спадщини ОСОБА_4 .

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки загальною площею 1,95 га з кадастровими номерами: 56:258:885:00:05:007:0066, 56:258:885:00:05:001:0045 в межах згідно з планом, розташовані на території Теслугівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ№341500, виданий 19.08.2010 року на підставі розпорядження голови Радивилівської районної державної адміністрації від 12.08.2008 року № 357, які належали ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 ,. померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однак, право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість відновити порушені права позивача, після задоволення іншої частини позовних вимог, оскільки встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину, а тому вимоги щодо визнання права власності є передчасними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.76,259,263-265 ЦПК України-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Острів, Радивилівського (нині Дубенського) району, на час відкриття спадщини.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2024р.

Суддя О.М. Делалова