Справа № 346/1069/24
Провадження № 2-з/347/9/24
У Х В А Л А

Іменем України

(про відмову в забезпеченні позову)

30 травня 2024 року м.Косів

Суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області КіцулаЮ.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 подану в її інтересах представником ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и л а :

Короткий зміст вимог заяви про забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, яку мотивує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність від 03.06.2006 року, за яким погодилися шляхом об`єднання зусиль, грошових коштів, земельних ділянок сумісно діяти для будівництва та введення в експлуатацію об`єктів будівництва. Відповідно до п. 9.1. Договору, позивач ОСОБА_1 письмово повідомила відповідача про відмову від подальшої участі в Договорі та необхідність повернути її вклад у спільну діяльність, за вирахуванням собівартості будівництва частини Готельно-туристичного комплексу, належній позивачу на праві приватної власності, а саме грошові кошти у розмірі 207 936,00 доларів США. У період з 30.08.2023 (дата отримання заяви про відмову від подальшої участі в Договорі) та станом на день подання цієї заяви відповідач добровільно вклад не повернув.

Згідно з п. 5.1 Договору «ведення спільних справ сторін Договору здійснюється Стороною 2 ОСОБА_3 ». Відповідно до п. 2.1 Договору вклад Позивача становить 65% від загального внеску, а Відповідача 35%. Згідно з п. 6.1 Договору «майно, створене чи придбане Сторонами в результаті спільної діяльності, становить їх спільну часткову власність». Відповідно до протоколу від 01.01.2010 сторони погодилися, що Позивач фактично внесла суму еквівалентну 275 164 долари США (це більше на 6 111 доларів США за необхідний внесок у частці 65%), а Відповідач фактично вніс 138 763 долари США (це менше на 6 111 доларів США за необхідний внесок у частці 35%). Таким чином, Відповідач визнав, що Позивач здійснила внесок у частці 65% від загальної суми коштів, внесених за Договором. Відповідно до п. 2 плану робіт на 2010 рік по об`єкту Шешори Івано-Франківської області від 26.02.2010 було погоджено «введення в експлуатацію об`єктів на ділянці ОСОБА_3 та оформлення права власності не об`єкти в частках Уграк 35 % і Павлова 65 %». Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.05.2024. Проте, всупереч вищезазначеним домовленостям, Відповідач зареєстрував право власності на житловий будинок площею 325,8 кв.м., літню кухню площею 36,4 кв.м., сарай площею 40 кв.м., огорожу та вимощення виключно на себе (як єдиного власника), чим порушив положення Договору та План робіт, фактично позбавивши Позивача того, на що вона розраховувала під час укладення Договору.

Окрім того, Косівський районний суд Івано-Франківської області у рішенні від 16.12.2019 у справі № 347/2293/16 (спір між Позивачем і Відповідачем у іншій справі) встановив протиправність реєстрації Відповідачем права власності на нерухоме майно виключно на себе. При цьому, Відповідач отримує прибуток від господарської діяльності, однак не виконував свої зобов`язання Відповідно до п. 2.3 Договорущодо розподілу прибутку між ним і позивачем ОСОБА_1 65 %, Сторона 2 ОСОБА_3 35 %», та одноособово використовує зазначений в Договорі об`єкт нерухомості як туристичний (готельний) комплекс Садиба «Шешори Кантрі Клуб», отримує доходи від його використання, і протягом тривалого часу не виконує обов`язок з повернення вкладу.

За таких обставин вважає, що наявні всі підстави для забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту: 1) на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 та знаходяться на будь-яких його банківських рахунках у банківських установах або банківських рахунках, які будуть відкриті в майбутньому, в межах ціни позову в розмірі 207 936,00 доларів США; 2) на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 а саме:

- земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :11:008:0027, за адресою: Івано-Франківська обл., Коломийський р. (реєстраційний номер ОНМ: 080);

- земельну ділянку площею 0,069 га, кадастровий номер :02:001:0984, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ: 36);

- житловий будинок загальною площею 325,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ: 30794576);

- квартиру загальною площею 96,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер ОНМ: 8111270).

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Норми права, які застосував суд.

Суд враховує право кожного на справедливий розгляд його справи судом при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, що передбачено в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України роз`яснив що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді у виді накладення арешту на вказане у заяві майно, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що таке майно дійсно належить на праві власності саме відповідачу, та може бути об?єктом накладення на нього арешту.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Крім того, у п. 9 Постанови N 9від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права(інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може грунтуватися на припущеннях позивача.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом заборони вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

В ст. 151 ЦПК України викладено вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема в заяві про забезпечення позову повинно бути вказано захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Крім того, цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Мотивована оцінка наведених заявником аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суд вважає, що заявник належним чином не обґрунтувала, у тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, підстав для накладення арешту саме на нерухоме майно вказане у прохальній частині заяви, а не на майно, яке є об?єктом їх спільної діяльності по Договору, зазначене заявником у мотивувальній частині заяви, а саме, туристичний (готельний) комплекс Садиба «Шешори Кантрі Клуб», що розташоване в с. Шешори, Косівського району, Івано-Франківської області.

Окрім того, звертаючись до суду із вказаною заявою, представником позивача у заяві вказано, що тривалий час має місце недобросовісна поведінка відповідача та неодноразові ухиляння від повернення їй коштів, які позивачем було передано відповідачу для цілей виконання Договору. Проте заявником не надано жодних доказів того, що існує ймовірність по вчиненню відповідачем ОСОБА_3 будь-яких дій щодо неповернення їй витребуваних нею згідно позову коштів.

Водночас, заявником не наведено фактичних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, в розумінні статей 76-80 Цивільного процесуального кодексу України, які б свідчили про вчинення ОСОБА_3 дій спрямованих на майбутнє ухилення від виконання судового рішення або дій, які можуть призвести до відчуження належного йому майна на момент виконання рішення.

Таким чином, суд констатує той факт, що заявником не доведено, що існує реальна загроза чи неможливість у майбутньому виконати відповідне судове рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що заявником на даний час не обґрунтовано необхідності застосування заходу забезпечення позову, суд прийшов до переконання, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и л а :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 поданої в її інтересах представником ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 30 травня 2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула