Провадження № 2-о/638/68/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Агапова Р.О.,

присяжних Печеного О.П., Ломовської І.В.,

за участю секретаря Суслової К.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И В :

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи безвісно відсутньою.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У лютому 2006 року батько заявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пішов з дому та не повернувся. З того часу будь-який зв?язок заявника з батьком втрачено. Він не телефонував, листів не писав, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Заявник намагалась встановити його місце знаходження, однак спроби знайти його виявились безрезультатними. Також, заявник зверталась до Дзержинського районного відділу міліції.

ОСОБА_2 з 2007 року перебуває у розшуку, ЄРДР № 0006883 від 24.12.2013 ОРС №6022008 та по теперішній час вживаються оперативно - розшукові заходи з метою встановлення його місця знаходження.

Заявник не може повноцінно використовувати своє право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , оскільки, через те, що її батько є співвласником квартири, а зняття з реєстрації співвласника без його згоди законодавством не передбачено.

У зв?язку з цим, визнання ОСОБА_2 безвісти відсутнім необхідне заявнику для вирішення питання щодо сплати комунальних платежів, оскільки рахунки надходять на кількість зареєстрованих осіб в квартирі, а ОСОБА_1 не має можливості сплачувати комунальні послуги за особу, яка не проживає за вказаною адресою.

Таким чином, заявник просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 04 лютого 2006 року.

Ухвалою від 13 жовтня 2023 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року судом було витребувано інформацію стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Міністерства соціальної політики України, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ГУ ДПС у Харківській області, Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, Головного сервісного центру МВС України в Харківській області.

У судовому засіданні заявник вказала, що ОСОБА_2 є її батьком, у 2006 році їй сповістили, що він зник, після чого вона звернулася до поліції із заявою про розшук. Результату ніякого не отримала. Останній раз бачила батька у 2005 році. Зі слів сусідів, батько заявника вийшов з дому та зник.

У судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.

З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.

Суд, оглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою від 04.08.2008 року, виданою Дзержинським районним відділом ГУ МВС України в Харківській області, встановити місцезнаходження ОСОБА_2 , не виявилось можливим.

Відповідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_1 , складеного співмешканцями за вказаною адресою, встановлено, що у вказаній квартирі АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . До 4 лютого 2006 року також мешкав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак пішов з дому та не повернувся.

Згідно з довідкою від 12.07.2023, наданою ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у розшуку з 2007 року, ЄРДР № 0006883 від 24.12.2013 ОРС № 6022008. Станом на теперішній час, вживаються оперативно-розшукові заходи з метою встановлення місця знаходження останнього.

Також, відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, місце реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , а також довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї).

На виконання ухвали від 21 лютого 2024 року суду були надані наступні докази:

Відповідно до листа з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.03.2024, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 08.11.2017 по 11.03.2024, в Базі даних не виявлено.

Згідно з листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.04.2024, виконавчі провадження, стороною за якими є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділах державної виконавчої служби, розташованих на території Харківської області, зареєстрованими не значиться.

Також, відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 02.04.2024, станом на 19.03.2024 року, в Єдиній інформаційні базі даних про внутрішньо переміщених осіб про запитувану особу інформація відсутня.

Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

У частині третій статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до імперативних положень ч. 5 та ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою.

Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734).

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім для вирішення питання щодо сплати комунальних платежів.

Таким чином, враховуючи відсутність відомостей протягом року за місцем останнього відомого місця проживання ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність підстав для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, вважає за необхідне визнати його безвісно відсутнім саме з 04 лютого 2006 року.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 43 Цивільного кодексу України, ст. 3, 12, 81, 211, 258, 259, 263, 265, 273, 315, 319, 306, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи безвісно відсутньою - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пили, Нестеровського району Львівської області, безвісно відсутнім з 04 лютого 2006 року.

Судові витрати віднести за рахунок заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Суддя Р.О. Агапов

Присяжні Печений О.П.

Ломовська І.В.