Провадження № 2/638/2351/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач Ізюмська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області,

відповідачі ОСОБА_1 , Фермерське господарство «ЮГ»,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Ізюмської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої є Борівська селищна рада, до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «ЮГ» про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2023 року Ізюмська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої є Борівська селищна рада, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «ЮГ» про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди землі, в якому просила суд:

1) витребувати на користь Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради () з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та фермерського господарства «ЮГ» () земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області.

2) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :17:003:0367, укладений 05.11.2021 між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ЮГ» (), в особі ОСОБА_2 , зареєстрований 28.01.2022 реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О.В. (номер запису про інше речове право 46543154).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Ізюмською окружною прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000080 від 17 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено порушення вимог законодавства при прийнятті Борівською селищною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та її передання у власність ОСОБА_1 . Зокрема, 02 серпня 2021 року відбулося пленарне засідання XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання, на якому відповідно до п. 15 Порядку денного вказаної сесії розглянуто питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради ОСОБА_1 . Рішенням №15 від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367/ за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради. На підставі вищевказаного рішення Борівської селищної ради державним реєстратором 27 серпня 2021 року внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності на земельну.

Позивач вважає, що рішення селищної ради є незаконним та підлягає скасуванню виходячи з того, що воно не могло бути прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів депутатів, оскільки виходячи із вимог закону та кількісного складу депутатів селищної ради (26 депутатів), для прийняття рішення на сесії сільської ради необхідно 18 голосів депутатів, тоді як присутніх на засідання ради було 17 депутатів. Крім того, Борівський селищний голова ОСОБА_3 не був присутнім на вказаному пленарному засіданні та не скористався своїм правом ухвального голосу. Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», вказане рішення не могло бути прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів депутатів, однак, секретарем Борівської селищної ради ОСОБА_4 рішення було підписано та скріплено відтиском печатки Борівської селищної ради, що не відповідає вимогам законодавства.

Посилаючись на правовий висновок Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України, окрему думу судді Конституційного Суду України Колісника В.П., позицію Всеукраїнської асоціації органів місцевого самоврядування «Асоціації міст України», викладеною 03 серпня 2021 року №1-179/21, наданою Бахмутській міській раді, позивач зазначає, що дробове число 17,33, яке не становить ціле число від загального складу ради, повинно заокруглюватись у бік збільшення і становити ціле натуральне число, оскільки при заокругленні в бік зменшення, число 17 буде становити менше ніж дві третини голосів депутатів відповідної ради, що суперечитиме засадам здійснення місцевого самоврядування, враховуючи, що один депутат має один голос.

Оскільки, за рішення з вищевказаних питань проголосувало менше 18 депутатів, а саме 17, тому рішення XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання № 15 від 02 серпня 2021 року є незаконним.

Позивач зазначає, що відсутність законного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування - Борівської селищної ради, спрямованого на відчуження спірної земельної ділянки, означає, що громада, як власник, волю (згоду) на її відчуження не виявляла, а тому вона вибула з володіння власника поза волею - без прийняття відповідного рішення. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від набувача.

Окрім того, між відповідачами укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :17:003:0367, який зареєстрований 28.01.2022 реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О.В. (номер запису про інше речове право 46543154). Однак, оскільки територіальна громада не уповноважувала Борівську селищну раду на прийняття вказаного рішення всупереч вимог закону, то і ОСОБА_1 на підставі такого рішення у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку не набула, а отже і не могла у подальшому передати її в користування іншим особам. Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 проведено на підставі незаконного рішення Борівської селищної ради, то договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його укладення, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, в зв`язку з чим спірна земельна ділянка підлягає витребуванню (поверненню) у комунальну власність територіальної громади Борівської селищної ради.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з цим позовом в інтересах держави, прокурор зазначає, що у даному випадку порушено інтереси держави, оскільки Борівською селищною радою видано незаконне рішення, що в подальшому призвело до незаконного вибуття земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади. Необхідність звернення прокурора з даним позовом в інтересах територіальної громади до суду обумовлена тим, що інтереси територіальної громади (власника земельної ділянки) порушено Борівською селищною радою, яка діяла всупереч інтересам відповідної територіальної громади та вимогам чинного законодавства. Оскільки Борівською селищною радою не вжито жодних дій на відновлення порушеного права громади, з огляду на викладене, прокурором, згідно вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прийнято рішення про звернення до суду з цим позовом на захист інтересів держави.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог просила відмовити, оскільки Борівська селищна рада Ізюмського району Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення, керувалася загально відомими правилами округлення і при наявності 17 голосів правомірно визнала рішення прийнятим, а тому не існує правових підстав для витребування вищевказаної земельної ділянки на користь громади. Також відповідач вважає, що прокурор у справу не вступав, учасником справи не був, а тому не має особливого статусу та не наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовною заявою. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, оскільки прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. Крім того, прокурор може представляти у суді лише інтереси держави, а не територіальних громад (органів місцевого самоврядування), у зв`язку з чим представництво прокуратурою інтересів органу місцевого самоврядування у справі № 638/18374/23 не допускається. Відповідач зазначає, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що компетентний орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо, враховуючи, що прокурором у позовній заяві не зазначено, не обґрунтовано та не надано доказів того, в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення? представництва в суді законних інтересів територіальної громади Борівською селищною радою.

Борівська селищна рада в порядку ст. 43 ЦПК України надала письмові пояснення щодо позову, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Оскаржуване рішення Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області вже виконане. Громадянка ОСОБА_1 правомірно, за встановленою чинним законодавством процедурою, набула у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, та правомірно протягом тривалого часу, використовувала її за цільовим призначенням, не порушуючи жодних прав та інтересів держави та інших громадян. Підставою визнання вищезазначеного рішення Борівської селищної ради протиправним є думка Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, яка ґрунтується на тому, що з огляду на те що дві третіх від числа 26 становить 17,33 тому для прийняття рішення, загальна кількість голосів «за» мала бути 18 і більше, оскільки при заокругленні в бік зменшення, число 17 буде становити менше ніж дві третини голосів депутатів відповідної ради. При цьому позивач не зазначив, яку саме норму чинного законодавства порушила Борівська селищна рада при прийнятті даного рішення, заокругливши 17,33 в бік зменшення. Борівська селищна рада звертає увагу, що Ізюмська окружна прокуратура на підтвердження даної позовної вимоги у своїй позовній заяві посилалася лише на науково-правовий висновок, виконаний ученим секретарем ОСОБА_5 , та науковим співробітником ОСОБА_6 науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку національної академії правових наук України № 9 від 27.01.2022 року та на окрему думку Судді Конституційного Суду України ОСОБА_7 , однак зазначені вище документи неналежними і недопустимими доказами. Борівська селищна рада зазначає, що загальний склад (кількість депутатів) місцевої ради становить при чисельності виборців від 10 тисяч до 30 тисяч виборців - 26 депутатів. У протоколі відкритого поіменного голосування XIV сесії Борівської селищної ради зазначено, що по вказаному питанню проголосували «ЗА» 17 депутатів Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області. Таким чином загальний склад депутатів складає 26, а 2/3 від загального складу складає 26*2:3= 17,3. Згідно з правилами округлення, якщо остання цифра у числі - 5 і більше, то після округлення до попереднього числа додається одиниця. А якщо 4 і менше, то ігнорується. Отже 2/3 від 26 - складає 17. Позивач звертає увагу суду, що на сьогодні жодна норма чинного законодавства не передбачає процедури підрахунку 2/3 голосів від загального складу депутатів селищної ради, у який бік потрібно заокруглювати і яка конкретно кількість депутатів (17 чи 18) становить 2/3 голосів від загальної кількості 26 депутатів у селищній раді. Також станом на сьогодні жодного роз`яснення Конституційного Суду України з цього питання немає. У зв`язку з цим Борівська селищна рада вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, керувалася загально відомими правилами округлення і при наявності 17 голосів правомірно визнала рішення прийнятим. Таким чином, громадянка ОСОБА_1 правомірно, за встановленою чинним законодавством процедурою, набула у власність земельну ділянку площею 2,0000 га та правомірно, на протязі тривалого часу, використовувала її за цільовим призначенням, не порушуючи жодних прав та інтересів держави і інших громадян. Є добросовісним набувачем, тому це майно у неї на підставі ст. 388 ЦК України витребувано бути не може, оскільки в діях Борівської селищної ради була воля на передачу їй майна, а тому Ізюмською окружною прокуратурою обрано неефективний та неналежний спосіб захисту права власності.

Борівська селищна рада зазначає, що намагання виправити (на думку позивача) допущену в минулому органом влади «помилку» не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право відповідача та перекладати на нього усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін. Наданням ОСОБА_1 у власність земельної ділянки права та інтереси держави, територіальної громади, сусідніх землекористувачів не порушуються. Отже, втручання держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном - спірною земельною ділянкою, зважаючи на тривале добросовісне користування нею земельною ділянкою, яка протиправних дій для за володіння земельною ділянкою не вчиняв, має ознаки непропорційного втручання у його право на мирне володіння майном.

Борівська селищна рада вказує, що на сьогодні ще ведеться досудове розслідування кримінального провадження № 0000080 від 17 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, щодо порушень вимог законодавства при прийнятті Борівською селищною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та її передання у власність гр. ОСОБА_1 . Таким чином рішення суду по даній справі також вплине на хід розслідування і на права та інтереси Борівської селищної ради, що у свою чергу спонукає Борівську селищну раду надати свої письмові пояснення по даній справі і донести до суду свою правову позицію.

У поясненнях від 22 травня 2024 року Ізюмська окружна прокуратура позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, та зазначила, що число 17 (сімнадцять), тобто кількість депутатів, які проголосували «ЗА», становить менше ніж дві третини голосів депутатів відповідної ради, що суперечить засадам здійснення місцевого самоврядування, враховуючи, що один депутат має один голос. Тобто, кількість голосів депутатів від загального складу селищної ради, який складає 26 (двадцять шість) депутатів, повинна становити мінімум 18 (вісімнадцять), у зв`язку з чим оскаржуване рішення не могло бути прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів депутатів. Прийняття спірного рішення Борівською селищною радою порушило принцип верховенства права. Крім того, принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Крім того, прокурор наголошує, що чинне законодавство не містить жодних обмежень щодо пред`явлення позову поза межами кримінального провадження, окрім строків позовної давності. Тому прокурором вжито заходів щодо звернення до суду поза межами кримінального провадження, щоб інтереси держави не залишились не захищеними.

Ухвалою суду від 22 травня 2024 року, постановлено без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки судом не встановлено об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні № 0000080.

В судовому засіданні представник Ізюмської окружної прокуратури позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про судове засідання були повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачів.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням І сесії VIII скликання від 03 грудня 2020 року № 1 «Про початок повноважень депутатів Борівської селищної ради» прийнято до відома факт початку повноважень депутатів Борівської селищної ради VIII скликання у загальній кількості 26 депутатів.

Згідно з рішенням ІІ сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 11 грудня 2020 року № 1 прийнято до відома факт дострокового припинення повноважень чотирьох депутатів Борівської селищної ради VIII скликання згідно зі списком, та прийнято до відома факт початку повноважень чотирьох депутатів Борівської селищної ради VIII скликання згідно зі списком.

Відповідно до протоколу № 14 XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року, згідно з п. 15 Порядку денного вказаної сесії, розглянуто питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу відкритого поіменного голосування XIV сесії Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області VIII скликання від 02 серпня 2021 року по питанню № 15 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » проголосувало «ЗА» 17 депутатів Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області VIII скликання.

Рішенням XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання №15 від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га /кадастровий номер :17:003:0367/ за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради.

На підставі зазначеного рішення Борівської селищної ради 27 серпня 2021 року державним реєстратором Борівської селищної ради Стрілець Сергієм Сергійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61369194 від 03 листопада 2021 року, та внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367 (номер відомостей про речове право 44849687, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав станом на 03 жовтня 2023 року (інформаційна довідка № 348982476), земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367 на підставі договору оренди земельної ділянки 05 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ЮГ» (), в особі ОСОБА_2 , зареєстрований 28.01.2022, передана у користування ФГ «ЮГ», про що реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О.В. прийнято рішення державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 63275848 від 05.02.2022, та внесено запис про інше речове право за № 46543154.

Закон України «Про місцеве самоврядування» відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах народовладдя, законності, гласності, колегіальності, поєднання місцевих і державних інтересів, виборності, правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування, судового захисту прав місцевого самоврядування.

На підставі ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 19 Конституції України та статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України. Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно- правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україно» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

У п. а) ч. 1 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищевказана спірна земельна ділянка 23 липня 2021 року була зареєстрована на праві власності за територіальною громадою в особі Борівської селищної ради.

Тобто, Борівська селищна рада на підставі законів України мала правомочності щодо розпорядження земельною ділянкою від імені та в інтересах територіальної громади.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» під час відчуження об`єктів комунальної власності воля територіальної громади, як власника майна, оформлюється, рішенням органу місцевого самоврядування.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 197 Виборчого кодексу України встановлено, що загальний склад (кількість депутатів) місцевої ради становить при чисельності виборців від 10 тисяч до 30 тисяч виборців - 26 депутатів

З матеріалів справи вбачається, що загальний склад Борівської селищної ради складає 26 депутатів, серед яких: ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 .

Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ряди відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів (стаття 3 Закону).

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією та законами України. Місцеві ради та їх органи забезпечують необхідні умови для ефективного здійснення депутатами місцевих рад їх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень. Кожний депутат місцевої ради у раді та її органах, до складу яких він входить, має один голос.

Стаття 66 Регламенту Борівської селищної ради Харківської області встановлює, що рішення ради приймаються на її пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламентом.

Частиною 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Таким чином, враховуючи загальний склад депутатів Борівської селищної ради у кількості 26 депутатів, а 2/3 від загального окладу складає 26/3*2=17,33.

Оскільки, отримане число є дробовим (17,33) та не становить ціле число від загального складу ради, тому воно повинно заокруглюватись відповідно до загальновідомих правил заокруглення, а саме: якщо остання цифра у числі - 5 і більше, то після округлення до попереднього числа додається одиниця, якщо 4 і менше, то ігнорується.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Керуючись загальновідомими правилами заокруглення, суд приходить до висновку, що 2/3 від 26 - складає 17.

З матеріалів справи, зокрема протоколу відкритого поіменного голосування XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання від 02.08.2021 по питанню №15 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 », вбачається, що по вказаному питанню проголосували «ЗА» 17 депутатів Борівської селищної ради, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_33 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Борівська селищна рада Ізюмського району Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення правомірно керувалася загальновідомими правилами заокруглення, та при наявності 17 голосів «ЗА» правомірно визнала прийнятим рішення «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 »

Безпідставними є посилання Ізюмської окружної прокуратури на науково-правовий висновок, виконаний ученим секретарем ОСОБА_5 та науковим співробітником ОСОБА_6 науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку національної академії правових наук України № 9 від 27 січня 2022 року, оскільки його виконано не за ухвалою суду та без урахування фактичних обставин справи, що розглядається. Зазначений висновок не ґрунтується на вимогах чинного законодавства або на загальновідомих правилах, його виконавці лише висловлюють свою особисту думку і трактують норми права на власний розсуд в межах вирішення поставленого питання, яке є відмінним від обставин цієї справи. Окрім того, зі змісту висновку вбачається, що він не ґрунтується на жодному нормативно-правовому акті, підтвердженням чого є наступе: «Оскільки в перелічених нормативно-правових актах не визначено чіткого методу підрахунку голосів у випадку дробового числа, тому доцільно використовувати математичний підхід щодо розрахунків», і є лише трактуванням норм права виконавцями, які окрім того не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Суд наголошує, що зазначений висновок не є висновком експерта у галузі права і відповідно не є письмовим доказом.

Так зокрема зазначений документ поданий до суду позивачем у якості науково-правового висновку.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України дійсно учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо:1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 115 ЦПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

У висновку експерта наукові досягнення та здобутки юридичної доктрини використовуються як підґрунтя для допомоги суду в суто практичних цілях - подолання колізій, прогалин у правовому регулюванні шляхом застосування аналогії закону, аналогії права, а також формування правового підґрунтя для вирішення спірних правовідносин шляхом застосування зарубіжного досвіду правового регулювання тих чи інших правовідносин.

Для суду належне застосування таких висновків може стати допомогою у вирішенні складних питань, що потребують наукового забезпечення. На кшталт тієї допомоги, що надають науково-консультативні ради при вищих судових установах.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», науково-консультативна рада утворюється при Верховному Суді з числа висококваліфікованих фахівців у сфері права для підготовки наукових висновків з питань діяльності Верховного Суду, що потребують наукового забезпечення. Також рада утворюється як консультативно-дорадчий орган і при Конституційному Суді.

Крім того, такі науково-консультативні ради утворюються і функціонують попри достатньо високі вимоги до самих суддів Верховного Суду та Конституційного Суду України, у тому числі й у сфері наукової роботи.

Відповідно, у судді місцевого суду таких можливостей немає. Компенсувати це може звернення до висновків експертів у галузі права та застосування таких висновків як джерела відомостей.

Проте, як вбачається з науково-правого висновку Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України від 27 січня 2022 року, він не стосується застосування аналогії закону чи аналогії права, а також змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування доктриною у відповідній іноземній державі, а тому не є висновком експерта у галузі права у розумінні ст. 114 ЦПК України, а тому відповідно не є письмовим доказом.

Також безпідставним є посилання Ізюмської окружної прокуратури на окрему думку судді Конституційного Суду України Колісника В.П., оскільки інститут окремої думки судді застосовується в усіх видах судочинства, однак його законодавче регулювання здійснюється тільки кількома статтями процесуальних кодексів, де передбачено право судді, який не згоден з ухваленим колегіальним рішенням, висловити й оприлюднити свою думку.

Закон України «Про Конституційний Суд України» (зокрема стаття 94) і Регламент Конституційного Суду України містить положення, відповідно до якого якщо суддя підписав ухвалене рішення, висновок, ухвалу про відмову у відкритті конституційного провадження у справі або про закриття конституційного провадження, він має право на окрему думку, незалежно від того, голосував «за» чи «проти». При цьому в законодавстві відсутні положення, які регламентували б юридичні наслідки окремих думок.

Отже, враховуючи викладене, окрема думка судді Конституційного Суду України не має обов`язкового значення і, відповідно, не породжує юридичних наслідків та не може розглядатися як джерело права.

На час розгляду справи жодна норма чинного законодавства не передбачає процедури підрахунку 2/3 голосів від загального складу депутатів селищної ради, у який бік потрібно заокруглювати і яка конкретно кількість депутатів (17 чи 18) становить 2/3 голосів від загальної кількості 26 депутатів у селищній раді. Тлумачення та роз`яснення Конституції та законів України - є виключною прерогативою Конституційного Суду України і лише це тлумачення є обов`язковим для всіх органів державної влади та управління, посадових осіб усіх рівнів, а також громадян. Водночас, на теперішній час жодного роз`яснення Конституційного Суду України з цього питання немає.

Окрім того, суд відхиляє доводи Ізюмської окружної прокуратури на те, що Борівський селищний голова ОСОБА_3 не скористався своїм правом ухвального голосу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голос селищного голови враховується лише у разі, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради. При цьому, як вбачається з Протоколу № 14 засідання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року, Борівський селищний голова ОСОБА_3 не був присутнім на пленарному засіданні ради 02 серпня 2021 року.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховуючи, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням вимог законодавства, зокрема ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відсутні підстави для визнання його незаконним.

Щодо позовних вимог про витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 (віндикаційний позов) суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду з цим позовом, Ізюмська окружна прокуратура посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14, відповідно до якого рішення про надання у приватну власність земельної ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника, має бути необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності. З цих підстав, прокурор вважає, що з огляду на відсутність законного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування, а саме Борівської селищної ради, спрямованого на відчуження спірної земельної ділянки, вона вибула з володіння власника поза волею - без прийняття відповідного рішення, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 .

З такими доводами позивача суд погодитися не може, оскільки як встановлено судом, земельна ділянка вибула з володіння Борівської територіальної громади на підставі рішення органу місцевого самоврядування Борівської селищної ради, прийнятого у відповідності до чинного законодавства України та підстав для визнання такого рішення незаконним судом не встановлено.

Окрім того, зазначений правовий висновок не підлягає застосуванню у справі, що розглядається, оскільки правовідносини у справі № 488/6211/14 та правовідносин у даній справі є різними за своєю змістом та суттю.

Так, у справі № 488/6211/14 було встановлено, що земельна ділянка належить до державної власності і суди першої й апеляційної інстанцій дійшли висновку, що повноваження з розпорядження земельною ділянкою належали до компетенції Миколаївської ОДА, яка волі на відчуження цієї ділянки не виявляла і жодних рішень не приймала. Велика Палата Верховного Суду вказала, що відсутність спрямованого на відчуження майна рішення повноважного органу державної влади означає, що власник волю на відчуження цього майна не виявляв (див. пункти 62-64 цієї постанови). Необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12). Тому відсутність у справі № 488/6211/14-ц такого рішення держави в особі Миколаївської ОДА як уповноваженого органу означає, що відчуження земельної ділянки відбулось без вираження волі власника.

Водночас, у справі що розглядається є рішення XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_34 »

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або його особи, якій він передав майно поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Майно може бути витребувано від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст.388 ЦК України. Таке витребування застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Водночас відповідно до ч. 3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що 02 серпня 2021року Борівською селищною радою Ізюмського району Харківської області VIII скликання було прийнято рішення «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області, гр. ОСОБА_1 ».

На підставі зазначеного рішення державним реєстратором Стрілець С.С. було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0000 га за гр. ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 правомірно, за встановленою чинним законодавством процедурою, набула у власність земельну ділянку площею 2,0000 га та правомірно, протягом тривалого часу використовувала її за цільовим призначенням, не порушуючи жодних прав та інтересів держави і інших громадян.

Враховуючи добросовісність дій Борівської селищної ради, ОСОБА_1 законним шляхом набула своє майно, є добросовісним набувачем, тому це майно у неї на підставі ст. 388 ЦК України витребувано бути не може, оскільки в діях Борівської селищної ради була воля на передачу їй майна.

За таких обставин, враховуючи наявність рішення про надання у приватну власність земельної ділянки, яке прийняте відповідним органом місцевого самоврядування - Борівською селищною радою, яка діяла від імені власника - Борівської селищної територіальної громади, у межах повноважень та з дотриманням чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для визнання його незаконним у судовому порядку, тому земельна ділянка вибула з володіння власника за його волею, а тому до спірна земельна ділянка не може бути витребувана у ОСОБА_1 на підставі ст. 388 ЦК України.

Окрім того, суд не може не врахувати витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 не відповідатиме критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном з огляду на таке.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку, якою вона правомірно користувалася за цільовим призначенням тривалий час, у межах норм, передбачених законом, на підставі рішення Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області. В подальшому правомірно передала у користування (оренду) належну їй земельну ділянку ФГ «Юг», яке у свою чергу правомірно нею користувалося за цільовим призначенням, не порушуючи жодних норм чинного законодавства і жодних прав громадян і держави.

Враховуючи викладене, що намагання виправити допущену в минулому органом влади помилку, якою Ізюмська окружна прокуратура вважає рішення XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання №15 від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 », у будь-якому випадку не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право відповідача та перекладати на нього усі негативні наслідки такої помилки (як вважає позивач), оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Наданням ОСОБА_1 у власність земельної ділянки права та інтереси держави, територіальної громади, сусідніх землекористувачів не порушуються. Отже, втручання держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном - спірною земельною ділянкою, зважаючи на тривале добросовісне користування нею земельною ділянкою, яка протиправних дій для за володіння земельною ділянкою не вчиняла, має ознаки непропорційного втручання у її право на мирне володіння майном.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала земельну ділянку, на яку вона маля потенційне право і реалізувала це право. Фермерське господарство «Юг» у свою чергу отримало право користування на законним підставах шляхом укладання договору оренди даної земельної ділянки. Позбавлення права власності ОСОБА_1 фактично не переслідує державного чи суспільного інтересу, оскільки це призведе лише до необхідності повторного проходження процедури набуття у власність ОСОБА_1 не з її вини.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Ізюмської окружної прокуратури про витребування на користь Борівської селищної територіальної громади з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства є похідними від позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому суд також відмовляє у їх задоволенні.

У зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 223, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог Ізюмської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої є Борівська селищна рада, до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «ЮГ» про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди землі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 червня 2024 року.

Суддя І.П. Латка