ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1387/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої майну фізичних або юридичних осіб
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гребінка Андрія Миколайовича на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 січня 2024 року, по справі № 638/10472/20, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення, у розмірі 88076, 00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , у якій позивач мешкає зі своєю сім`єю. Досить недавно, за власні кошти, у квартирі було проведено капітальний ремонт, а саме: змінена електропроводка, вирівняні та відшпакльовані стіни та стеля, поклеєні шпалери, змінені міжкімнатні двері разом з коробами, встановлено паркет на підлозі.

Після цього 29.06.2020 року, близько 14 год 00 хв., позивач виявила, що квартира була залита водою сусідами зверху. З метою фіксації та обстеження наслідків залиття квартири, позивач відразу звернулася з відповідною заявою до КП «Жилкомсервіс», оскільки будинок у якому знаходиться квартира перебуває на їх балансі. 30 червня 2020 року комісією в складі працівників дільниці № 1 КП «Жилкомсервіс», було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди.

Згідно висновкам комісії, залиття квартири відбулося із квартири, що розташована вище - №17, через прорив трубопроводу холодного водопостачання в туалеті. Власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач - ОСОБА_1 . Відповідно до звіту оцінювача про проведення оцінки збитку від 08.07.2020 року, розмір матеріальної шкоди завдано внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить 88076,00 гри. Просить суд позов задовольнити.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.05.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення задоволені.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.08.2023 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.05.2021 року по справі №638/10472/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення скасовано та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

11.09.2023 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Матвєєва С.І., згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Поданий відзив було обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу №444 від 27.12.2007 року належить на праві власності ОСОБА_1 . Проте, 18.07.2018 року між відповідачем та громадянином ОСОБА_3 був укладений договір оренди вказаної квартири та відповідно до предмету договору орендодавець надає, а орендар отримує у тимчасове користування вищезазначену квартиру.

Відповідно до п. 1.3 Договору, строк оренди визначається з 01.08.2018 року по 01.02.2019 рік. Відповідно до п. 7.2 Договору, у випадку, якщо одні зі сторін не заявить про свій намір про припинення даного договору в строк до 01.02.2019 року, то даний договір вважається пролонгованим до 31.12.2020 року, без права наступної пролонгації, тобто громадянин ОСОБА_3 на день залиття фактично користувався квартирою АДРЕСА_3 . Тобто, враховуючи викладене, залиття квартир АДРЕСА_4 відбулось не з вини ОСОБА_1 , а тому остання звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, завдану позивачу. Окрім цього, у відзиві зазначено, що складання акту обстеження від 30.06.2020 року відбулось без участі власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого стялось залиття, оскільки правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 передбачена форма та зміст акту в тому числі про залиття квартири, відповідно до якого з актом ознайомлюються мешканці залитої квартири та квартири, з якої відбулось залиття. Акт від 30.06.2020 року складено з порушенням вимог пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а тому зазначений акт не може бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачем з його вини майнової шкоди позивачем.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року було задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , спричинену матеріальну шкоду у розмірі 88076 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 880 грн. 76 коп., а також витрати, пов`язані з проведенням оцінки у розмірі 600 грн. 00 коп., а всього стягнути 1480 грн. 76 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Гребінка А.М. в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що Акт обстеження було складено з порушеннями п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, за відсутності представника зацікавленої особи з боку винної особи. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. Відповідний акт складається комісією балансоутримувача багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира, яку було залито. До обстеження квартири не був залучений представник ОСББ, не зафіксована відмова як посадових осіб, так і власника квартири, з якої відбувалось залиття, від складання вказаного акту чи його підпису. Акт залиття квартири, який не містить всіх реквізитів, та не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди, правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі №2-1974/11 від 21.02.2018 року, постанові по справі №344/11147/17 від 25.11.2020.

Вказує, що квартира АДРЕСА_4 знаходиться на 2-му поверсі, а квартира АДРЕСА_5 позови з приводу залиття квартири винними діями користувача квартири АДРЕСА_3 , однак інших позовів не пред`явлено, що свідчить про реальний сумнів щодо можливості залиття квартири АДРЕСА_4 діями особи трьома поверхами вище.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що збитки, спричинені позивачу внаслідок залиття квартири з вини відповідача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, зазначене підтверджується належними та допустимими доказами, тому заподіяні збитки повинні бути відшкодовані відповідачем у повному обсязі з підстав, передбачених ст.22, 1166, 1192 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.1998 року, реєстраційний № НОМЕР_1 .

29.06.2020 року, близько 14 год 00 хв. відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 .

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, передбачено форму та зміст акту про залиття, аварію, що трапилась на системі централізованого опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання). Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту, прізвища, ініціали та займані посади членів комісії, прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. В акті повинен міститись висновок про те, хто заподіяв шкоду. А також з актом ознайомлюються мешканці залитої квартири та квартири, з якої відбулось залиття.

30 червня 2020 року комісією в складі працівників дільниці №1 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди, оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_6 перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Актом обстеження №130 від 30.06.2020 року, комісією у складі начальника дільниці №1 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Дуднік С.В., інженера ОСОБА_5 та майстра ОСОБА_6 було встановлено наступні пошкодження: в коридорі на підлозі покоробився паркет - 13 м2; в коридорі на стіні (шпалери) мокрі плями та відшарування шпалер - 12 м2; в коридорі на стелі на водоемульсійній покрасці сліди залиття - 4 м ; в ванній набряк дверний блок; в ванній на стелі залиті полістирольні плитки 2,5 м ; в ванній на стелі на облицювальній плитці сліди залиття - 2 м ; в туалеті на стелі на водоемульсійній окрасці сліди залиття - 1 м2; в туалеті на стіні на шпалерах сліди залиття - 3 м2; в кухні на стіні на шпаклювальному шарі маються сліди залиття - 9 м2; на кухні на стелі по шпаклювальному шарі маються сліди залиття - 2.5 м2; в кухні вода текла з технологічних отворів; в спальні на підлозі залитий да деформований паркет -2,5 м2; в спальні набряк дверний блок та лиштва деформована; в спальні на стіні на шпалерах сліди залиття - 4,7 м2; в спальні вода текла по укосам вікна; у другій спальні на стіні на шпалерах сліди залиття - 3.2 м2; у другій спальні на стелі на шпалерах сліди залиття - 1,5 м2; у третій кімнаті залито паркет на підлозі - 1,7м2; не працюють розетки у кількості 7 шт. Згідно висновку комісії, залиття квартири відбулося із квартири, що розташована вище - №17 з причини прориву трубопроводу холодного водопостачання в туалеті.

Власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач - ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою №217467702 від 23.07.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Статтею 317 Цивільного кодексу України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

На підтвердження факту залиття квартири АДРЕСА_4 відбулось не з вини відповідача ОСОБА_1 , відповідач надала копію договору оренди квартири від 18.07.2018 року, згідно якого ОСОБА_1 надає, а ОСОБА_3 приймає в тимчасове користування (оренду) 3-х кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 . Згідно п.1.3 Договору строк оренди вказаної квартири зазначено з 01.08.2018 року по 01.02.2019 рік.

Відповідно до п.7.2 Договору, в разі, якщо одна зі сторін не заявляє про свій намір про припинити дію даного Договору в термін до 01.02.2019 року, даний Договір вважається пролонгованим до 31.12.2020 року без права наступної пролонгації.

Однак, судова колегія погоджується з судом першої інстанції про неприйняття, в якості доказу вказаного Договору оренди квартири від 18.07.2018 року, оскільки він містить суттєві виправлення в п.1.3 Договору щодо строку оренди квартири та текст п. 7 Додаткових умов написаний від руки. Зазначене ставить під сумнів що дійсно всі зазначені умови щодо Договору були обумовлені наймачем квартири під час його укладання (підписання), а не здійснені щодо врегулювання судового спору.

Також позивач в позовній заяві на виконання вимог пункту 6 частини 3 статті 175 ЦПК України зазначила, що відповідач добровільно завдану шкоду відшкодовувати не бажає, хоча позивач неодноразово приймала заходи щодо досудового врегулювання даного спору, шляхом усних бесід з відповідачем, проте остання прохання позивача про сплату майнової шкоди ігнорувала.

Вказане свідчить про обізнаність відповідача щодо наявного спору про відшкодування майнової шкоди внаслідок залиття квартири.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не доведено, що шкода завдана не з її вини, з яким погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.06.2020 року, близько 14 год 00 хв. відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 .

Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом обстеження №130 від 30.09.2020 року, затвердженого начальником дільниці №1 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_7 . Актом чітко встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_8 , яка розташована вище, внаслідок прориву трубопроводу холодного водопостачання в туалеті.

Зазначений акт суд апеляційної інстанції вважає належним і допустимим доказом у справі.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи представника відповідача про те, що акт про залиття від 30.06.2020 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири АДРЕСА_4 , оскільки вказаний акт загалом відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними Правилами, оскільки в ньому зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття.

Тобто, наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Доводи відповідача про те, що акт залиття квартири складений некомпетентними особами і не відповідає за формою вимогам законодавства України не приймаються судом, оскільки із пояснень сторін по справі у судовому засіданні встановлено, що члени комісії, які склали акт обстеження квартир, є працівниками організації, що обслуговує будинок і у їх компетентності сумнівів у суду не виникає.

При цьому порушення процедури при складенні акту, зокрема і щодо його форми, і щодо його змісту, не виключає вину відповідачки і дає підстав вважати доведеними обставини, що шкода позивачці спричинена не з вини відповідачки.

Тому такі доводи не заслуговують на увагу.

В указаному акті не зафіксовано відомості щодо винної сторони, однак недотримання форми акту не спростовує факту залиття квартири, де мешкає позивач.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані в акті обставини відповідачем не спростовані, а сам акт не оскаржувався та є дійсним.

Належним доказом розміру матеріальної шкоди може слугувати, наприклад, висновок експертизи, кошторис складений відповідною будівельною організацією (зазначені висновки містяться в ухвалах ВССУ від 16 листопада 2016р. у справі № 644/11576/15-ц; від 31 травня 2017 року у справі № 761/10016/13-ц; від 17 серпня 2017 у справі № 667/8086/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру відшкодування позивач надав звіт ФОП ОСОБА_8 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ №709/17 від 18.07.2017 р. строк дії до 18.07.2020 р.), у зв`язку з чим між позивачем та ФОП було укладено договір № 12/07-20 від 03.07.2020, про проведення оцінки вартості збитку. Розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить - 88076,00 грн. Згідно висновку про вартість збитку оцінки встановлено наступні пошкодження: деформація паркету, відшарування шпалер, деформація дверних блоков та полотен, порушення електропроводки.

Зазначені кошториси в повній мірі відповідають обсягу пошкодженого внаслідок залиття майна, встановленого у акті обстеження.

Таким чином, презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу ОСОБА_2 , відповідачем не спростовано, таким чином, акт від 30.06.2020 року підтверджує обставини вини відповідача у залитті квартири, а отже остання на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, що сталось 30.06.2020 року, оскільки не довела, що шкода завдана не з її вини.

Згідно звіту оцінювача про проведення оцінки збитку від 08.07.2020 року, встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить - 88076,00 грн. (а.с.12-40)

Отже, розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок залиття, підтверджений матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що залиття їх квартири сталося саме з вини відповідача і акт про залиття не підтверджує вину відповідача, оскільки акт обстеження від 30 червня 2020 року складений без участі відповідача, та в акті невизначена причина залиття, та його складено з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, колегія суддів відхиляє.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.».

Дослідивши акт про залиття від 30 червня 2020 року, який міститься у цій справі як письмовий доказ, колегія суддів звертає увагу, що він складений в результаті обстеження стану квартири АДРЕСА_1 комісією КП «Жилкомсервіс» у складі інженера ОСОБА_5 , мастера ОСОБА_6 , начальника дільниці № 1 КП «Жилкомсервіс» Дуднік С.В., який цей Акт затвердив, та у ньому встановлено, що в результаті залиття 29 червня 2020 року, тобто напередодні, в цій квартирі є відповідні наслідки, як це зазначено вище судом (а.с. 9-10).

У акті дійсно відсутні відомостей, що при огляді затопленої квартири позивачка була присутня відповідачка, яка не проживає у своїй квартирі та здає її в оренду іншій особі.

Всупереч визначеного у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку відповідачка не надала до суду належних і допустимих доказів на спростування змісту вказаного акту, а також про те, що члени комісії є зацікавленими у результатах розгляду цієї справи та зазначили у вказаному Акті неправдиву інформацію.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи скарги про неналежність та недостовірність цього доказу, та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за наявності процесуальної можливості відповідачка не спростувала зміст вказаного Акта. Вищевказане правило стосовно ознайомлення відповідачки зі змістом вказаного Акту дотримане, суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України надав належну оцінку акту обстеження від 30 червня 2020 року у сукупності із іншими доказами.

Враховуючи те, що у результаті залиття водою квартири АДРЕСА_4 було зіпсовано в коридорі на підлозі покоробився паркет - 13 м2; в коридорі на стіні (шпалери) мокрі плями та відшарування шпалер - 12 м2; в коридорі на стелі на водоемульсійній фарбуванні є сліди залиття - 4 м ; в ванній набряк дверний блок; в ванній на стелі залиті полістирольні плитки 2,5 м ; в ванній на стелі на облицювальній плитці сліди залиття - 2 м ; в туалеті на стелі на водоемульсійній окрасці сліди залиття - 1 м2; в туалеті на стіні на шпалерах сліди залиття - 3 м2; в кухні на стіні на шпаклювальному шарі маються сліди залиття - 9 м2; на кухні на стелі по шпаклювальному шарі маються сліди залиття - 2.5 м2; в кухні вода текла з технологічних отворів; в спальні на підлозі залитий да деформований паркет -2,5 м2; в спальні набряк дверний блок та лиштва деформована; в спальні на стіні на шпалерах сліди залиття - 4,7 м2; в спальні вода текла по укосам вікна; у другій спальні на стіні на шпалерах сліди залиття - 3.2 м2; у другій спальні на стелі на шпалерах сліди залиття - 1,5 м2; у третій кімнаті залито паркет на підлозі - 1,7м2; не працюють розетки у кількості 7 шт. Згідно висновку комісії, залиття квартири відбулося із квартири, що розташована вище - №17 з причини прориву трубопроводу холодного водопостачання в туалеті.

Отже, факт залиття квартири АДРЕСА_1 підтверджує те, що заподіювачем шкоди може бути лише власник квартири квартири АДРЕСА_2 з якої відбулось залиття з причини прориву трубопроводу холодного водопостачання в туалеті.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний акт не може братися до уваги як доказ факту залиття квартири позивачки та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, спричиненою позивачу, є необґрунтованими, оскільки доводи щодо складення акту за відсутності відповідачки не спростовують вказані в ньому обставини щодо фіксації пошкоджень квартири залиттям та заподіяння внаслідок цього майнової шкоди позивачці та не тягнуть за собою його недійсність.

Таким чином, відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18).

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири відповідачем, причину та розмір завданої шкоди, врахувавши, що відповідач не довела відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Доказів на спростування своєї вини відповідачем суду апеляційної інстанції не надано.

Докази та обставини, на які посилається адвокат Гребінка А.М. в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом обставин справи були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Правові позиції Верховного Суду, на які посилався скаржник у апеляційній скарзі, викладені у названих постановах, не є релевантними до обставин цієї справи.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, судова колегія вважає, що апеляційну скарга належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гребінка Андрія Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05 червня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

Ю.М.Мальований.