Постанова

Іменем України

19 березня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/6400/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Миколаївни

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва

від 23 лютого 2023 року

в складі судді Петрова Д. В.

у цивільній справі №758/5622/20 Подільського районного суду м. Києва

за позовом Київської міської ради

до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Миколаївни,

треті особи: Гаражний автокооператив "Вікторія", Товариство з обмеженою відповідальністю "КУРСОР-АВТО", ОСОБА_2 ,

про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,

У С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року Київська міська рада (далі - КМР) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. (далі - ПН КМНО, нотаріус, відповідач-2) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.12.2016 №32874576 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_1 (відповідач-1);

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, орієнтовною площею 80,7 кв.м, на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач-2 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.12.2016 № 2874576, яким за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 .

Вказував, що міська рада жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво, у власність або користування ОСОБА_1 не приймала. Відповідач-1 здійснила самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва, та на підставі неналежних документів здійснила реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна.

Вважав, оскільки земельна ділянка на АДРЕСА_1 не була відведена, відповідно до вимог законодавства для будівництва нерухомого майна, то земельна ділянка підлягає звільненню ОСОБА_1 і з поверненням її позивачу в належному стані, а рішення про державну реєстрацію нерухомого майна підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року залишено без задоволення заяву ПН КМНО ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ПН КМНО ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про самовільне зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки, яка є членом Гаражного автокооперативу "Вікторія", оскільки є чинні рішення міської ради про відведення земельних ділянок під розташування автостоянок та гаражів за адресами, в тому й числі по АДРЕСА_1 .

Вказувала, що саме лише фактичне користування земельною ділянкою за відсутності документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для визнання таких дій самовільним зайняттям земельної ділянки.

На думку скаржника, оскільки факт самовільного зайняття земельної ділянки не підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, то й відсутні правові підстави покладення на нотаріуса, встановленої п. "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України, відповідальності за порушення земельного законодавства та застосування правових наслідків, встановлених ст. 212 ЗК України.

Також зазначила, що даний спір у позивача виник саме з ОСОБА_1 щодо права власності на земельну ділянку та правомірності її дій щодо реєстрації за нею такого права, а тому в частині позовних вимог до нотаріуса суду належало відмовити, як таких, що пред`явлені до неналежного відповідача.

Крім цього, в обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що позовну заяву подано з пропуском строку позовної давності, але заяву про застосування строків позовної давності вона не змогла подати до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

За наведених обставин ПН КМНО ОСОБА_3 просила скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав письмові пояснення, в яких посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів скаржника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю "КУРСОР-АВТО" (далі - ТОВ "КУРСОР-АВТО").

Представник ПН КМНО ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач - ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується звітом про доставку судової повістки на електронну адресу, в судове засідання не з`явилася (том 2, а. с. 184).

Третя особа - ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання судової повістки, в судове засідання не з`явився (том 2, а. с. 186, 188).

Треті особи: ГК" Вікторія" та ТОВ "КУРСОР-АВТО", належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили (том 2, а. с. 185, 187).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника та представника позивача, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Довідки ГК «Вікторія» від 04.04.2016 №49, ОСОБА_1 є членом ГК «Вікторія» та власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , який побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 1991 року; сума паю в розмірі 1500,00 грн станом на 2015 рік сплачена у повному обсязі. Довідкою також засвідчено, що за рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 №342/9830 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГК «Вікторія» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,45 га, для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.12.2019, на підставі рішення ПН КМНО ОСОБА_3 від 12.12.2016, індексний номер: 32874576, про державну реєстрацію прав за ОСОБА_1 , зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , загальною площею 80,7 кв.м., за адресою місцезнаходження Гаражного автокооперативу «Вікторія» (далі - ГК "Вікторія"): АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване на підставі довідок ГК "Вікторія" від 08.04.2016 серія та номер: ГЖ-2016№2008 та від 04.04.2016 серія та номер: 49.

31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва та за результатами складено Акт обстеження земельної ділянки №20-0050-07. Обстеження проведено на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 №16/890.

Судом також встановлено, що 03 серпня 2001 року було прийнято розпорядження Київського міського голови №969-мг «Про погодження місць розташування об`єктів». В подальшому на підставі рішення Київської міської ради №342/9830 від 23.10.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГК «Вікторія» на проспекті Правди, 39 у Подільському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» ГК «Вікторія» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,45 га, в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів і автостоянки.

Звертаючись до суду з даним позовом, Київська міська рада посилалася на те, що відповідачами порушено її права, оскільки спірна земельна ділянка є комунальною власністю і відсутнє рішення про передачу цієї земельної ділянки ОСОБА_1 під будівництво, у власність або користування, а тому наявні правові підстави для скасування рішення державного реєстратора - ПН КМНО Козаєвої Н. М. про здійснення реєстрації за ОСОБА_1 права власності на гараж на спірній земельній ділянці та витребування її в останньої з приведенням у придатний стан для використання стан.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач заявив вимогу про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора до обох відповідачів та вимогу до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки і приведення її у придатний для використання стан.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.12.2016 №32874576 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:0066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому, ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі, відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, земельна ділянка, на якій розташований гараж, площею 80,7 кв.м, ідентифікується згідно технічної документації як гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , на АДРЕСА_1 та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

В апеляційній скарзі ПН КМНО ОСОБА_3 посилалася на те, що місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 на землях міської забудови було погоджено ГК «Вікторія», орієнтовною площею 1,045 га, згідно розпорядження Київського міського голови №969-мг від 03.08.2001 «Про погодження місць розташування об`єктів». В подальшому на підставі рішення Київської міської ради №342/9830 від 23.10.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГК «Вікторія» на проспекті Правди, 39 у м. Києві для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» ГК «Вікторія» був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,45 га, в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів і автостоянки.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції, з урахуванням вищенаведених норм матеріального права, правильно встановив, що вказані розпорядження Київського міського голови №969-мг від 03.08.2001 «Про погодження місць розташування об`єктів» та рішення Київської міської ради №342/9830 від 23.10.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГК «Вікторія» на проспекті Правди, 39 у м. Києві для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки», не є рішеннями про передачу конкретної земельної ділянки у користування чи у власність ГК «Вікторія». А доказів укладення договорів оренди земельної ділянки з ГК «Вікторія» матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи відсутні докази прийняття Київською міською радою рішень про передачу у користування чи у власність земельної ділянки, площею 80.7 кв.м., на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005).

Крім того, відповідно до акту №20-0050-07 від 31.01.2020 обстеження земельної ділянки, Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва, за результатами якого встановлено, що земельна ділянка площею 1,4548 га (обліковий код: 91:066:0005), згідно даних міського земельного кадастру обліковується за ГК «Вікторія»; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.

З наведеного слідує, що є безпідставними доводи скаржника про те, що право користування або право власності на земельну ділянку виникло у ГК "Вікторія" у встановленому законом порядку.

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги закріплений ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України принцип цілісності земельної ділянки та споруди або будівлі, на якій вона знаходиться, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 є порушенням права власності на земельну ділянку територіальної громади м. Києва.

До того ж, суд обґрунтовано вказав на те, що здійснюючи реєстрацію права власності на гараж за ОСОБА_1 на підставі довідок ГК «Вікторія» від 08.04.2016 ГЖ-2016 №2008 та від 04.04.2016 №49 про виплату останньою паю, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н. М. не перевірила наявність у ГК «Вікторія» прав на земельну ділянку, на якій знаходиться такий гараж. Так, в довідці зазначено, що гараж знаходиться на земельній ділянці наданій на підставі Рішення Київської міської ради №342/9830 від 23.10.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГК «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки». Разом з тим, вказане рішення не є рішенням про передачу земельної ділянки у користування чи у власність.

Також судом враховано, що матеріали справи не містять доказів подання ОСОБА_1 нотаріусу документу, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, що є необхідним для здійснення реєстрації права власності.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.12.2016 №32874576 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:0066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 .

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволення позовної вимоги до ОСОБА_1 про скасування рішення державної реєстрації права власності є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовної вимоги до приватного нотаріуса про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, з огляду на таке.

Як вбачається з позовної заяви позивач визначив відповідачем за позовом, крім ОСОБА_1 , державного реєстратора - ПН КМНО Козаєву Н. М., яка не є належним відповідачем у цій справі, виходячи з наступного.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №126/2200/20 зазначено, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (постанова Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №336/4662/19).

Отже, зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що спір у цій справі про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на гараж за ОСОБА_1 існує між останньою та Київською міською радою щодо порушення права власності позивача на земельну ділянку, на який розташований гараж, внаслідок дій щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на цей гараж. Державний реєстратор - приватний нотаріус не є належним відповідачем у цій справі.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17).

З урахуванням наведеного позовні вимоги Київської міської ради до ПН КМНО ОСОБА_3 задоволенню не підлягали з підстав пред`явлення позову в цій частині до неналежного відповідача.

Колегія суддів також не може погодитися з висновком суду про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та приведення її у придатний для використання стан, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на час розгляду справи судом першої інстанції не була власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:0066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даної справи, а саме 15.04.2021 ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу відчужила ОСОБА_2 вищевказаний гараж (том 1, а. с. 169-170, 183). В подальшому, а саме 07.07.2021, згідно Акту приймання-передачі майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ "КУРСОР-АВТО" даний гараж від ОСОБА_2 передано до статутного капіталу Товариства (том 1, а. с.185-186).

Документи на підтвердження того, що власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:0066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 після ОСОБА_1 став ОСОБА_2 , а після ОСОБА_2 . гараж передано до статутного капіталу ТОВ "КУРСОР-АВТО" було надано Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради 04 жовтня 2021 року на виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 19.08.2021.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39)).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи, про що неодноразово наголошував Верховний Суд в своїх постановах.

З матеріалів справи вбачається, що після долучення до матеріалів справи доказів, які підтверджують, що гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:0066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , було передано до статутного капіталу ТОВ "КУРСОР-АВТО", позивач не звертався до суду з клопотанням про залучення останнього до участі у справі в якості співвідповідача або з клопотанням про заміну неналежного відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача. Інші учасники справи також не зверталися до суду першої інстанції з такими клопотаннями.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовної вимоги до ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести її у придатний для використання стан

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів. Судом апеляційної інстанції було залучено ОСОБА_2 та ТОВ "КУРСОР-АВТО" в якості третіх осіб.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що задовольняючи позовні вимоги до ПН КМНО ОСОБА_3 та позовну вимогу до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та приведення її у придатний для використання стан, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та всупереч вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України не врахував вищевказані висновки Верховного Суду, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цілому до приватного нотаріуса та задоволення позовної вимоги до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та приведення її у придатний для використання стан. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції в силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в їх задоволенні.

Таким чином, апеляційна скарга ПН КМНО ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги із скасуванням рішення суду першої інстанції лише в частині, то з Київської міської ради на користь ПН КМНО ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в сумі 3 153 грн 00 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Миколаївни - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 вчинити дії та в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Миколаївни.

У цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та приведення її у придатний для використання стан.

В іншій частині заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Київської міської ради на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Миколаївни витрати зі сплати судового збору в сумі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська