КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/3814/23
Провадження № 2/488/530/24
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2024 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який згодом на підставі ухвали суду був замінений на належного відповідача Миколаївську міську раду, та просила суд визначити ідеальні частки між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , рівними по 1/2 частині за кожним.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_2 .

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 .

Зазначила, що на підставі договору купівлі - продажу від 19 червня 1998 року, посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Ставничою І.О., за реєстровим № 1665, вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності позивачці та її померлій матері.

Позивач є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Іншим спадкоємцем після її смерті є її рідний син та рідний брат позивачки ОСОБА_4 , який на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.08.1997 року визнаний недієздатним. Позивач є його опікуном, а отже діє в його інтересах.

У встановлений законодавством строк вона звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського округу Іваненко С.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Проте, 21.09.2023 року нотаріусом їй було надано Роз`яснення щодо неможливості вчинення нотаріальної дії, оскільки у правовстановлюючому документі вказано, що власниками майна (квартири) є дві особи (спадкодавець та позивач) і частки в праві власності на вказане майно за життя не були встановлені.

Встановити склад спадкового майна неможливо до вирішення питання щодо встановлення частки спадкодавця у спірному майні, а тому позивачці було запропоновано звернутися до суду для вирішення вказаного питання.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєві від 26.09.2023 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника, вирішення справи залишив на розсуд суду за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_2 20.06.1998 р. придбали квартиру АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу від 19.06.1998 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ставничою І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1665, а також зареєстровано у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 23.06.1998 р. за № 10621. Вказана квартира належить покупцям на праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть видане Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10.03.2022 р.

З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко С.В. проте, у вчиненні нотаріальної дії останній було відмовлено у зв`язку з неможливістю встановлення частки спадкодавця у спільному майні та роз`яснено про можливість звернення до суду для вирішення вказаного питання.

З матеріалів спадкової справи № 20/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що окрім позивача після смерті її матері є інші спадкоємці за законом: чоловік спадкодавця ОСОБА_6 , який відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь позивача ОСОБА_1 , та син спадкодавця ОСОБА_4 , який є інвалідом І групи та визнаний на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.08.1998 р. недієздатним. Опікуном ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.03.2023 за № 488/199/23.

За нормою частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з положень частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України)

Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За нормою частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

На підставі частини 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

При цьому, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина 1 статті 368 ЦК України).

За нормою частин 1, 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 370 ЦК України передбачається, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статей 1218, 1226 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Як роз`яснено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 № 20 частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його органами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.

Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід вважати, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до статті 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до пункту 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого ( П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - ».

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, беручи до уваги презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спадкову квартиру є рівною і становить по 1/2 частці кожному. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 15, 317, 319, 328, 355-358, 369, 370, 392, 1218, 1226 ЦК України, статтями 81, 89, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити, що частки між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач Миколаївська міська рада, адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя: Я.А. Чернявська