РІШЕННЯ

Іменем України

22.05.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

за участю секретаря - Кондрашин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява обґрунтована тим, що 28.04.2006 року між позивачем та Відповідачем був зареєстрований шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 675, який 26.12.2022 року рішенням Городоцького районного суду Львівської області в справі № 441/702/22 розірваний.

Під час проживання в шлюбі за спільні кошти вони придбали автомобіль марки «OPEL VIVARO», 2002 р.в., кузов № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , ринкова вартість якого становить 268 210,00 грн.

Посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна, а тому просить визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за відповідачем ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) право власності на автомобіль марки OPEL VIVAR, 2002 р.в., кузов № НОМЕР_1 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію в розмірі 50% вартості автомобіля в сумі 134 105 грн.

Ухвалою судді від 18.04.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.06.2023 року заяву представника позивача про забезпечення позову частково задоволено.

08.06.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що звітом про оцінку транспортного засобу №1926/23 від 02.06.2023 року, який проведений з безпосереднім оглядом транспортного засобу та визначено дійсну ринкову вартість такого становить 156 517,26 грн. У зв`язку з чим, просить визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за відповідачем ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) право власності на автомобіль марки OPEL VIVAR, 2002 р.в., кузов № НОМЕР_1 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію в розмірі 50% вартості автомобіля в сумі 78 258,63 грн.

Ухвалою суду від 03.07.2023 року призначено за клопотанням представника позивача судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 19.07.2023 року заяву представника позивача про виправлення описки задоволено.

05.02.2024 року матеріали справи після проведення даної експертизи повернулись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, втім представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача та просить врахувати висновок експерта №3734-Е від 29.01.2024 руку та стягнути з відповідача на корить позивачки грошову компенсацію в розмірі 50% вартості автомобіля в сумі 80 477,50 гривень.

Відповідач в судове засідання не з`явився, втім представник відповідача подала заяву до якої вказав, що відповідач погоджується з результатом висновку експерта №3734-Е від 29.01.2024 руку та просить частково задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути з відповідача на корить позивачки грошову компенсацію в розмірі 50% вартості автомобіля в сумі 80 477,50 гривень.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що 28 квітня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за актовим записом № 675.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26.12.2022 року у справі № 441/702/22 шлюб між сторонами розірвано.

Цей факт сторонами не заперечувався.

Перебуваючи у шлюбі сторони набули спільне майно, а саме легковий автомобіля марки «OPEL VIVARO», 2002 р.в., кузов № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований за відповідачем.

Вказану обставину сторони визнають, що зазначено у заявах по суті справи. Отже, спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За статями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи.

За частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в шлюбі неодноразово була предметом розгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне.

Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

В матеріалах справи знаходиться звіт №503_р_22 про оцінку транспортного засобу складеного 05.01.2023 року за замовленням позивачки, звіт №1926/23 від 02.06.2023 року про оцінку автомобіля OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_2 за замовленням відповідача, а також висновок експерта №3734-Е від 29.01.2024 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, складеного судовим експертом Білим О.О. за ухвалою суду від 03.07.2023 року.

Оцінюючи наведені висновки з точки зору їх належності та допустимості в процесі доказування у цій справі, суд враховує таке.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.106 ЦПК України).

Згідно зі ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» передбачено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Враховуючи п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд обирає серед наданих варіантів той, який більш реальний та об`єктивний, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Оцінюючи наявні у справі проведений висновок на підставі ухвали суду та звіти про оцінку автомобіля, які подані сторонами по справі, суд надає перевагу саме висновку експерта № 3734-Е від 29.01.2024 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, складеного судовим експертом Білим О.О., який зроблений за ухвалою суду від 03.07.2023 року, оскільки суд вважає такий висновок таким, що об`єктивно визначає ринкову вартість автомобіля марки «OPEL VIVARO», 2002 р.в., кузов № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 та є повним, чітким, послідовним, не містить розбіжностей, проведений за точною ідентифікацією автомобіля сторін, з врахуванням результатами експертного обстеження - 31.10.2023 року, та в цінах на час завершення експертизи - 29.01.2024 року, та даний висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, та складений судовим експертом згідно з вимогами ст.106 ЦПК України, містить попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак, вартість спірного автомобіля відповідно до висновку експерта, становить 160 955 грн., а відповідно 1/2 вартості автомобіля - 80 477,50 гривень.

Частки сторін у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки іншої домовленості між подружжям не встановлено і підстав відступлення від засади рівності часток подружжя сторони не зазначали.

Отже, грошова компенсація частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становить 80 477,50 гривень.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Даний висновок експерта та сума для присудження не оспорюється представниками сторін, та з врахуванням поданої заяви представника відповідача, погоджуються і згідний сам відповідач.

Враховуючи, що відповідач визнає належність спірного майна до об`єкту спільної сумісної власності подружжя, не заперечує щодо запропонованого позивачем варіанту поділу спільного майна подружжя і погоджується на сплату грошової компенсації частки позивачу у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, позовну вимогу про поділ спільного майна подружжя належить задовольнити з огляду на визначену висновком експерта №3734-Е від 29.01.2024 року ринкову вартість автомобіля, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля підлягає задоволенню частково в сумі 80 477,50 гривень.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволення позову частково.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 341,57 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви та заяви про забезпечення позову та 5 736,52 гривень витрат за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов частково задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «OPEL VIVARO», 2002 р.в., кузов № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 80 477,50 гривень(вісімдесят тисяч чотириста сімдесят сім гривень, п`ятдесят копійок) в рахунок грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки «OPEL VIVARO», 2002 р.в., кузов № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 341,57 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви та заяви про забезпечення позову та 5 736,52 гривень витрат за проведення експертизи.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Дата складення повного судового рішення 03.06.2024 року.

Суддя Мартинишин М.О.