Провадження № 22-ц/801/2319/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 рокуСправа № 127/19160/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 адвоката Борусевича Сергія Йосиповича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.01.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ по справі №127/1526/20 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення повноліття. На підставі судового наказу було відкрито виконавче провадження №63416750. Під час виконання судового наказу, станом на 20.05.2024 року, утворилась затримка зі сплати аліментів на утримання дитини, що зумовлює право стягувача нарахувати пеню за несвоєчасну сплату аліментів у загальному розмірі 33 201,00 грн.

Позивач зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, загальний розмір пені за період з 22.01.2020 року по 30.04.2024 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини становить 344 938,00 грн. Разом з тим, в силу вимоги ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка (пеня) стягується у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, а тому до стягнення підлягає сума пені в розмірі 33 201,00 грн. Оскільки виховання та утримання сина потребує постійних матеріальних затрат, а ОСОБА_1 самостійно важко забезпечувати належний та гармонійний розвиток дитини, тому вона змушена була звернутись до суду з цим позовом та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 33 201,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 144,50 грн (сто сорок чотири гривні 50 коп.).

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 5,33 грн (п`ять гривень 33 коп.).

Решту суми судового збору компенсовано за рахунок держави.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог на суму 33 056,50 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 33 056,50 грн. Також просив вирішити питання розподілу судових витрат.

Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3 адвокат Борусевич С.Й. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також просив вирішити питання розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні вимог за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Борусевича С.Й.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_3 адвоката Борусевича С.Й. підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 12).

31.01.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ по справі №127/1526/20 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення повноліття (а.с. 10). На підставі судового наказу було відкрито виконавче провадження №63416750. Під час виконання судового наказу, станом на 20.05.2024 року, утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №63416750, виданого державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за період з 01.01.2020 року по 30.04.2023 року заборгованість ОСОБА_3 становить 144,50 грн. (а.с. 6).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів, тому має місце наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 пені, передбаченої статтею 196 СК України, проте в межах 100 відсотків заборгованості визначеної державним виконавцем.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Так суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3 неналежним чином виконував свій обов`язок по сплаті аліментів, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

Матеріалами справи підтверджується факт часткового виконання платником аліментів ОСОБА_3 судового наказу про стягнення на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2020 року і до досягнення повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №63416750, виданого державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за період з 01.01.2020 року по 30.04.2023 року заборгованість ОСОБА_3 становить 144,50 грн. (а.с. 6).

Разом з тим, з вказаного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_3 періодично сплачував аліменти, деякі місяці він прострочував сплату аліментів, в подальшому покривав заборгованість за попередні місяці, іноді сплачував більшу суму аніж сума призначених аліментів, внаслідок чого виникала і переплата по сплаті аліментів.

Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, зокрема квитанції по сплаті аліментів, які б дозволили суду провести правильний розрахунок пені за місяці, в яких була прострочена сплата аліментів з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16.

Наведений представником позивачки ОСОБА_2 розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів є безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16 кількість днів заборгованості відраховується з першого дня місяця, наступного за місяцем у якому мали бути сплачені, але не сплачувались аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості). Наданий позивачкою розрахунок заборгованості по сплаті аліментів не містить точних дат сплати аліментів, що унеможливлює визначити період за який має нараховуватись неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів.

Разом з тим, слушними є доводи представника ОСОБА_3 адвоката Борусевича С.Й. про те, що заборгованість по сплаті аліментів за період з 17.04.2022 року по 31.04.2023 року виникла не з вини відповідача, оскільки з 17.04.2022 по 15.12.2022 ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та з 16.12.2022 по 24.11.2023 у військовій частині НОМЕР_3 , де йому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення.

На виконання приписів ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та за наявності заборгованості по сплаті аліментів, з ОСОБА_3 мали б здійснюватися відрахування з його грошового забезпечення не більше 50 % його доходів, проте військові частини таких відрахувань не здійснювали, внаслідок чого у відповідача і утворилась заборгованість по сплаті аліментів за даний проміжок часу.

Оскільки заборгованість по сплаті аліментів за період часу з 17.04.2022 року по 31.04.2023 року виникла не з вини відповідача, а тому і пеня (неустойка) за цей період часу нараховуватись не може.

Отже, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні достатні та достовірні докази, які б давали можливість встановити періоди прострочення сплати аліментів, суд позбавлений можливості провести розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яке виникло з вини платника аліментів.

Відтак, у зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, тому відповідачу слід компенсувати судові витрати за подання апеляційної скарги за рахунок держави в розмірі 1 453,55 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Борусевича Сергія Йосиповича задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 453,55 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя: /підпис/ В.П. Рибчинський

Судді: /підпис/ /підпис/ Л.О. Голота

В.В. Оніщук

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду

Згідно з оригіналом

Помічник судді М.С. Романенко

05.12.2024