Провадження № 2/201/1066/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 25.07.2017р. знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 13.03.2018р. провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/18235/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - приватний нотаріус ДМНО Зінкова Юлія Євгенівна) про визнання договору дарування недійсним.

07.12.2023р. канцелярією суду була підготовлена копія рішення суду від 02.10.2023р. по цивільній справі № 201/18235/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - приватний нотаріус ДМНО Зінкова Юлія Євгенівна) про визнання договору дарування недійсним, яке набрало законної сили 02.11.2023р. (а.с. № 76-81).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.12.2023р. провадження у справі було поновлено та призначено розгляд справи в судове засідання (а.с. № 82).

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за договором дарування квартири з 2009р. він є власником квартири АДРЕСА_1 . В цій квартирі, окрім позивача, зареєстровані та фактично проживають - його донька ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_4 . По тексту позову ОСОБА_1 також зазначав, що відповідач ОСОБА_2 (його рідний брат) в квартирі взагалі ніколи не проживав, лише був зареєстрований в ній з 01.06.1991р., як член сім,ї його батьків. Так, відповідач залишається зареєстрованим за даною адресою і наразі, хоча є колишнім власником частини квартири, в квартирі не з`являється, не приймає участі в оплаті комунальних платежів, в квартирі відсутні його особисті речі. Реєстрація відповідача в квартирі порушує права позивача на нерухоме майно. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив усунути перешкоди у користуванні квартирою, визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття його з реєстраційного обліку.

21.02.2024р. до канцелярії чуду та в системі «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Потьомкіна С.М. (діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 27.12.2023р. а.с. № 125) надійшов відзив на позов, по тексту якого адвокат зауважував на тому, що з 2009р. відповідач не має можливості користуватися спірною квартирою, оскільки позивач чинить перешкоди для відповідача шляхом заміни дверних замків та інше. Також, на думку представника відповідача, позовна заява не містить обґрунтованих доказів неповажності причин відсутності відповідача за місцем реєстрації (а.с. № 115-118, 120-124).

Позивач в заявах до суду від 23.01.2024р. та 01.02.2024р., які були сформовані в системі «Електронний суд», підтримав позов та просив справу розглядати за його відсутності (а.с. № 97-98, 109).

Відповідач та його представник адвокат Потьомкін С.М. 26.03.2024р. подали суду спільну заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі з підстав, які викладені по тексту відзиву. Також в цій заяві відповідач та його представник просили суд, з урахуванням неявки позивача, справу також розглядати і за їх відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 137).

Представник третьої особи - Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з,явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, у справі наявні підтвердження (а.с. № 135, 136). Раніше, а саме 20.10.2017р. представник третьої особи ОСОБА_5 (діяла на підставі довіреності від 21.01.2017р. а.с. № 25) просила справу розглядати за відсутності представника третьої особи та ухвалити рішення суду за матеріалами справи, відповідно до норм чинного законодавства (а.с. № 24).

З урахуванням заяв позивача від 23.01.2024р. та 01.02.2024р., заяви відповідача та його представника від 26.03.2024р., заяви представника третьої особи від 20.10.2017р., суд у відповідності до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 26.03.2024р. за відсутності обох сторін та третьої особи та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку змісту позовних вимог та заперечень відповідача, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником в цілому квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 27.05.2009р., посвідченого Першою дніпропетровською нотаріальною конторою, а також на підставі договору дарування квартири від 13.05.2010р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Зінковою Ю.Є, що підтверджується договорами дарування від 27.05.2009р. та 13.05.2010р., а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. № 8, 28-29, 32).

В квартирі АДРЕСА_1 з 04.06.1991р. зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копіями довідок № 5632 та № 7495, а також копією паспорту (а.с. № 9, 27, 36).

В свій час 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 отримав у власність внаслідок приватизації цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності від 16.09.1993р., що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023р. по цивільній справі № 201/18235/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - приватний нотаріус ДМНО Зінкова Юлія Євгенівна) про визнання договору дарування недійсним, яке набрало законної сили 02.11.2023р. (а.с. № 76-81).

Цим же рішенням суду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 подарував позивачу ОСОБА_1 (рідному брату) свою 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 за договором дарування від 13.05.2010р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Зінковою Ю.Є.

Ці обставини підтверджуються копією договору дарування від 13.5.2010р і вищезазначеною Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. № 8, 28-29).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023р. по цивільній справі № 201/18235/17 не знайдено підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним вищезазначеного договору дарування від 13.05.2010р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Зінковою Ю.Є.

В мотивувальній частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023р. по цивільній справі № 201/18235/17 встановлено той факт, що «З 04.09.1999р. позивач проживає у своєї дружини за адресою: АДРЕСА_2 , проте з квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де він зареєстрований з 04.06.1991р., з реєстрації не знімався. Ця обставина визнається сторонами та підтверджується копією паспорта позивача (т.1 а.с.18-19)».

Отже, у відповідності до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, які встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили.

В нашому випадку цивільні справи № 201/10576/17 та № 201/18235/17 між тими самими сторонами, рішення суду від 02.10.2023р. набрало законної сили 02.11.2023р., до речі, ОСОБА_2 не оскаржувалося, отже не потребує доказуванню той факт, що з 04.09.1999р. ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , а проживає у своєї дружини за адресою: АДРЕСА_2 .

Аналізуючи вищевказані документи, суд робить висновок, що відповідач по справі є колишнім власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та не проживає в цій квартирі без поважних причин.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що з моменту укладення шлюбу ОСОБА_2 , він не може вважатися членом сім`ї свого брата ОСОБА_1 , тим паче, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023р. по цивільній справі № 201/18235/17 встановлено, що в спірній квартирі ОСОБА_2 не проживає з 04.09.1999р., тобто більше 24- х років.

Поважність причин відсутності в квартирі АДРЕСА_1 з 1999р. ОСОБА_2 у цій справі не доведена (як це передбачено ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України), жодного доказу перешкод з боку ОСОБА_1 для проживання в квартирі, яка належить з 13.05.2010р. в цілому брату - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суду не надано (звернення до органів поліції, відповідні акти, заявлені свідки тощо).

Також, розглядаючи цивільно-правовий спір, суд зазначає, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності з 11.09.2018р. належала квартира АДРЕСА_4 , яка придбана була ним на прилюдних торгах та речове право на яку припинено 17.11.2021р. (а.с. № 130-131).

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України закріпив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 34 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст.316 - 319 ЦК України),

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Аналіз вищезазначених норм ст. 405 та ч.1 ст.391 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.

З урахуванням викладеного та з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 з 13.05.2010р. є колишнім власником 1/3 частини спірної квартири, наразі вже не є членом сім`ї позивача, бо одружився та проживає окремо з дружиною з 04.09.1999р., не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 без поважних причин, самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, су д вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640 грн. (за ставками судового збору на 2017р., коли і було подано позов а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 321, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.4 ст. 82, ст.ст. 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, п 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Усунути перешкоди для ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.