справа № 676/180/20
провадження № 61-5823св22
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Грушицького А. І.
на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» (далі - ТОВ «Зарус-Інвест»), товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд» (далі - «Агро-Еко-Граунд»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРК» (далі - ТОВ «ФОРК»), ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки за касаційною скаргою Хмельницької обласної прокуратури на постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 травня 2022 року.
На підставі статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку на вказану постанову Верховного Суду.
Залишаючи без змін оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до ТОВ «Зарус-Інвест», ТОВ «Агро-Еко-Граунд» про витребування земельної ділянки, Верховний Суд погодився із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позов прокурора в цій частині віднесений до юрисдикції господарського суду.
Вказаний висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду фактично підтвердила Велика Палата Верховного Суду, яка ухвалою від 09 квітня 2024 року повернула на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 676/180/20 (провадження № 14-16цс24), при цьому у пункті 80 вказаної ухвали вказала, що вимоги позову про скасування наказів, договорів, витребування земельної ділянки не є нерозривно пов`язаними між собою, тому можуть розглядатися за правилами різних видів судових проваджень у залежності від суб`єктного складу відповідачів за належною вимогою, що не впливатиме на ефективність розгляду справи.
Не можу погодитися із вказаними висновками щодо застосування правил юрисдикції з таких підстав.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16, від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 зазначила, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.
Позовну заяву прокурор обґрунтовував порушенням закону, допущеним фізичною особою, яка повторно приватизувала земельну ділянку. Вимога про витребування спрямована на повернення земельної ділянки на користь держави, при цьому така вимога є фактично похідною і прокурор не наводить даних про будь-яку недобросовісність дій останнього набувача та орендаря спірної земельної ділянки.
Отже, в першу чергу на вирішення суду постає питання щодо порушення інтересів держави відповідачем - фізичною особою. Факт такого порушення може бути встановлений лише загальним судом, а вирішення цього питання при розгляді господарським судом позову про витребування земельної ділянки може спричинити порушення гарантованого фізичній особі права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яке включає не лише розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, але й передбачає, що справа має бути розглянута «судом, встановленим законом».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 вказала, що «при визначенні юрисдикції суд прагне запобігти ситуаціям штучного створення преюдиції чи ситуаціям, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів у судах різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним. «Один спір - один процес» - це правило, якого Верховний Суд намагається дотримуватися і забезпечувати його через ухвалені правові висновки щодо юрисдикційності спорів».
З огляду на викладене, спір у цій справі підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому вважаю, що колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла помилкового висновку про підвідомчість вимог про витребування земельної ділянки суду господарської юрисдикції.
Суддя А. І. Грушицький