Єдиний унікальний номер 753/9902/23
Провадження № 2/235/637/24

20 травня 2024 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря судового засідання Леонової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
14 лютого 2024 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з Дарницького районного суду міста Києва в порядку ст.31 ЦПК України надійшла позовна заява за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
У випадку неповернення боргу відповідач зобов`язувався кожного місяця, починаючи з 1 вересня 2020 року, виплачувати комісію за користування грошовими коштами у розмірі 600 доларів США.
Станом на день пред`явлення позову (червень 2023 року) ОСОБА_2 борг не віддав, чим порушив виконання боргового зобов`язання, на його неодноразові прохання повернути борг, відповідач не реагує, чим ухиляється від вирішення спору.
На підставі наведеного позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.1-2).
Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2024 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с.43).
Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.51).
Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому позов підтримав, просив задовольнити, справу розглянути за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.49, 55).
Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзив у визначений судом строк не подав (а.с.54а).
Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України у справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.
Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 № 959-Х11 «Про зовнішньоекономічну діяльність», декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також частини 1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
7 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 29 400 (двадцять дев`ять тисяч чотириста) доларів США, які зобов`язувався повернути до 1 вересня 2020 року. У випадку неповернення боргу боржник зобов`язався сплачувати кредитору проценти в розмірі 600 доларів США щомісячно.
Письмова форма договору позики між сторонами дотримана не була, але в підтвердження укладення договору боржник ОСОБА_2 власноручно написав розписку 7 серпня 2020 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.5, 55).
У строк, встановлений договором позики, відповідач борг позивачу не повернув, у зв`язку з чим підлягають захисту судом права позивача шляхом стягнення суми боргу за рішенням суду.
Станом на 20.05.2024 офіційний курс гривні щодо долара США становить 1 долар 39,4272 грн. Таким чином, відповідач має право на стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики в сумі 48 600 доларів США (29 400 доларів США основна сума боргу + 19 200 доларів США проценти за користування грошима за 32 місяці), що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 20.05.2024 складає 1 916 161,92 грн.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову судовий збір в розмірі 13 420 грн підлягає покладенню на відповідача (а.с.6).
Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» зайве сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір в сумі 268,40 грн за квитанцією № 7493-Н2К2-НК95-Т6А9 від 12.06.2023 підлягає поверненню позивачеві (а.с.6).
Відповідно до ст.ст.192, 524, 526, 533, 626, 627, 1046, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 262-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики в сумі 48 600 (сорока восьми тисяч шестисот) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 20 травня 2024 року еквівалентно 1 777 302 (одному мільйону семистам сімдесяти семи тисячам трьомстам двом) гривням, на відшкодування сплаченого судового збору 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.
Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) зайво сплачений судовий збір в сумі 268 (двохсот шістдесяти восьми) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції за правилами ст.ст.354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами ст.284 ЦПК України.

Вступна та резолютивна частини рішення складені 20 травня 2024 року. Повне рішення складене 30 травня 2024 року.

Суддя Г.В. Назаренко