КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Слободяніна Максима Вікторовича представника ОСОБА_1 на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2024 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 1 073,60 грн. витрат з оплати судового збору.

В червні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 200 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 7 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування апеляційних вимог посилався на не співмірність судових витрат зазначених позивачкою, оскільки в акті приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 20.05.2024 до Договору № 749 від 29.07.2023 за участь адвоката в судових засіданнях стягується однакова сума, незалежно від того чи воно відбулось.

Зазначив, що засідання 18.06.2024, 28.11.2023 відбулися за відсутності сторін, а тому апелянт вважає, що виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг за ці засідання витрати не підлягають відшкодуванню.

Окремо зазначив, що вимоги позовної заяви містили дві вимоги, які в подальшому були роз`єднанні судом першої інстанції.

Вважає, що сплачені позивачем кошти в розмірі 16 200 грн. були сплачені і за справу про стягнення аліментів, яка на даний час ще розглядається судом першої інстанції.

Вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 16 200 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт та суперечать принципу розподілу судових витрат.

Апелянт ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18 та від 07.09.2020 року у справі №910/4201/19.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що представник позивача Шипілов О.В. у позовній заяві просив суд вирішити питання щодо стягнення судових витрат на правову допомогу.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подано такі докази: копію договору про надання правничої допомоги № 749 від 29 липня 2023 року, копію ордеру від 21 листопада 2023 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акту приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги від 20 травня 2024 року, копію рахунку - фактури від 29 липня 2023 року та копію платіжної інструкції від 29 липня 2023 року.

Згідно договору №749 про надання правничої допомоги від 29 липня 2023 року укладеного між адвокатом АО «Міжнародний правовий альянс» в особі Голови Об`єднання адвоката Шипілова О.В. та ОСОБА_2 .

Відповідно до п.1. адвокат надає правову допомогу Клієнту у відповідності з порядком, визначеним сторонами, на підставі Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо виконання доручень Клієнта, захисту та представництва інтересів останнього у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Згідно з п.3.1. вказаного договору розмір плати за надання правничої допомоги встановлюється за погодженням між Адвокатом та Клієнтом та становить 16 200,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 20 травня 2024 року сторони погодили, що для виконання доручень та захисту інтересів Клієнта у цивільній справі №755/11088/23-ц адвокат надав Клієнту наступні послуги: консультація Клієнта щодо чинного законодавства України з приводу правових підстав звернення до суду з позовом, збір та вивчення доказів, які були потім дорученні до позовної заяви, підготовка та подання до суду позовної заяви від ОСОБА_2 , участь у судових засіданнях у справі № 755/11088/23-ц, підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат.

Колегія суддів звертає увагу, що від відповідача до суду першої інстанції заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування додаткового рішення, оскільки додатковим рішенням вирішено питання розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_2 про що суду першої інстанції були надані відповідні докази у визначений ЦПК України строк.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка як кожному окремо, так і в сукупності.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Слободяніна Максима Вікторовича представника ОСОБА_1 на залишити без задоволення.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 5 грудня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана