Провадження № 22-ц/812/244/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2024 року м. Миколаїв

справа №490/10807/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Локтіонової О.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Бєловою Родікою Володимирівною, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 26 грудня 2023 року під головуванням судді Чулупа О.С., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позивач зазначала, що з 18 січня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 липня 2016 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн щомісячно, починаючи з 25 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вказала ОСОБА_1 , син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, вважає що на даний час визначена сума є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини в умовах постійного подорожчання товарів та є меншою ніж мінімально гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку. Відповідач є працездатною особою, постійно працює неофіційно, аліменти сплачує та має можливість допомагати фінансово в більшому розмірі, а визначена сума аліментів на даний час є недостатньою для забезпечення потреб дитини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/4 частину усіх доходів відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача- адвокат Бєлова Р.В. - просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами зміну матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які на підставі ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів, не надала доказів, що зверталась до державної виконавчої служби з заявою про проведення індексації аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі. Крім того, позивач працює медичною сестрою у стоматологічній клініці, власником якої є її чоловік - ОСОБА_4 , тому її матеріальний стан дозволяє так само утримувати дитину і виконувати свій обов`язок. Натомість відповідач офіційно не працює, не має будь-яких доходів, має проблеми зі здоров`ям, саме тому списаний з військового обліку, має на утриманні матір пенсіонерку, батька інваліда пенсіонера та бабусю, яка потребує стороннього догляду. Рівень життя відповідача та його доходи не покращились, а навіть погіршилися, він тривалий час хворіє Гепатитом А, Гепатитом В та міокард дистрофією.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2023 року позов задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист, виданий Центральним районним судом м.Миколаєва на підставі рішення суду від 04 жовтня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1300 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 25 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Бєлова Р.В. посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначала, що поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника, позивачці належало доводити наявність у платника аліментів відповідного доходу. Разом з цим, вона обмежилась наданням до суду копії свідоцтва про народження дитини, копії рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, а будь-яких доказів зміни матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дитини, її стану здоров`я, надано не було, хоча це є її процесуальним обов`язком. При цьому суд, задовольняючи позовні вимоги, не надав будь-якої оцінки наданим відповідачем доказам та не врахував їх при винесенні рішення, зокрема, що відповідач офіційно не працює, має проблеми зі здоров`ям, саме тому списаний з військового обліку, має непрацездатних батьків та бабусю, яка потребує стороннього догляду. Позивачка не позбавлена можливості пред`явити виконавчий лист до виконання у разі невиконання відповідачем вимог законодавства про виплату мінімального розміру аліментів на дитину. Матеріали справи не містять інформації про звернення позивачка до державної виконавчої служби з заявою про проведення індексації аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Бєлова Р.В. - підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник позивачки - адвокат Плотніков С.О. - просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення -без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року у справі № 490/8417/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1300 грн, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Також вказаним судовим рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 600 грн щомісяця, починаючи з 25 вересня 2016 року до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 13-15).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із наявності у ОСОБА_1 права вимагати зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, та наявності для цього підстав, враховуючи, що з часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим раніше визначений розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на викладене.

Так, у частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів на утримання дитини, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним, про що, зокрема, вказував і Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 643/11949/19.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України (у редакції чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Звертаючись з даним позовом про зміну способу та розміру стягнення аліментів, позивачка посилалась на збільшення витрат на утримання дитини у порівнянні із розміром цих витрат станом на час ухвалення Центральним районним судом м. Миколаєва рішення від 04 жовтня 2016 року.

Враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що існують підстави для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на утримання сина сторін, оскільки раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини, а тому наведені позивачкою обставини, враховуючи інтереси дитини, є істотними та впливають на визначення розміру аліментів.

При цьому апеляційний суд враховує, що визначаючи у справі №490/8417/16-ц розмір аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , судом також були стягнуті аліменти і на утримання ОСОБА_1 у розмірі 600 грн щомісячно, обов`язок зі сплати яких припинився 07 червня 2018 року.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що на час вирішення справи №490/8417/16-ц прожитковий мінімум на дитину до 6 років становив 1 228 грн., тоді як на час розгляду справи, що переглядається, прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років (вік ОСОБА_3 ) становить 2 833 грн, а з 01.04.2023 року буде становити 3 196 грн.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема на утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини, є загальновідомими, підтверджується встановленням різного розміру прожиткового мінімуму на дитину в залежності від її віку, та не потребують доказування.

За такого апеляційний суд погоджується з тим, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку сина сторін, а тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення.

З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, зважаючи на те, що платник аліментів є працездатною особою, а, отже, здатною забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітньої дитини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази апеляційний суд вважає, що при вирішенні цього спору суд першої інстанції правильно врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів та спосіб їх стягнення, а також обґрунтовано виходив з якнайкращого забезпечення інтересів та потреб дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довела наявність підстав для збільшення аліментів на дитину є неприйнятними з огляду на таке.

З пояснень представників сторін у суді апеляційної інстанції вбачається, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2016 року виконується відповідачем у добровільному порядку. Проте той факт, що ОСОБА_2 добровільно надає ОСОБА_1 грошові кошти на дитину у визначеному вищевказаним судовим рішенням розмірі, не може бути підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів, оскільки утримання дитини це обов`язок батьків, а звернення позивачки до Державної виконавчої служби є її правом, а не обов`язком.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачка не навела та не довела існування обставин для зміни розміру аліментів, зокрема зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них або дитини - є безпідставними, оскільки закон передбачає можливість такої зміни і з іншими обставини, що мають істотне значення для визначення їх розміру.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на неврахування судом першої інстанції стану здоров`я відповідача, наявності непрацездатних батьків та бабусі, яка потребує стороннього догляду, а також того, що він офіційно не працює та не має доходів.

Так, у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 Верховний Суд зазначав, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Отже, викладені висновки Верховного Суду зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Крім того, надані відповідачем медичні документи щодо стану його здоров`я датуються груднем 1993 року та січнем 2005 року, а тому не можуть об`єктивно свідчити про наявність у нього зазначених у цих документах захворювань і на теперішній час.

Відомостей про перебування бабусі на утриманні відповідача матеріали справи не містять, а факт наявності у відповідача непрацездатного батька -інваліда ІІІ групи враховувався судом при призначенні аліментів у справі №490/8417/16-ц.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Бєловою Родікою Володимирівною, - залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складений 21 березня 2024 року