Провадження №2/331/849/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

розглянув у порядку загального позовного провадження на стадії підготовчого провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визначення ідеальних часток співвласників квартири, визнання права власності на 1/3 частку квартири,

В С ТА Н О В И В:

11 січня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом, який в подальшому уточнили (а.с. 55-57), до ФОП ОСОБА_3 , за результатами розгляду якого просять:

- визначити на ім`я кожного зі співвласників, а саме на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , по 1/3 (одній третій) ідеальній частці в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/3 ч. квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/3 ч. квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 06 травня 1983 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було у зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_7 народився син - ОСОБА_2 .

Після реєстрації шлюбу сім`ї ОСОБА_7 у користування була виділена двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

24 лютого 1994 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів засвідчено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянам; ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_3 про право власності на житло від 24.02.1994 р.

Отримавши свідоцтво про право спільної власності, у встановлений законом строк та порядок свідоцтво про право власності було подано до ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» на реєстрацію. 18.03.1994 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 що підтверджується висновком про реєстрацію спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на частину вищевказаної квартир, яку прийняв ОСОБА_2 .

28 вересня 1999 року державним нотаріусом четвертої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого ОСОБА_4 , а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом воно було подано на реєстрацію до ОП «ЗМБТІ» та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/3 частину вищевказаної квартири, що підтверджується відповідним написом на свідоцтві про право на спадщину за законом.

Наприкінці 2022 року позивачі вирішили продати квартиру, однак було виявлено відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло. Позивачі звернулись із заявою до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про видачу дублікату замість втраченого свідоцтва.

27 листопада 2023 року Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району надала відповідь, що оскільки свідоцтво про право власності від 24.02.1994 № 367 видане організацією, що ліквідована, а саме Жовтневою районною радою народних депутатів, вирішення порушеного питання рекомендується звернутися до суду.

14 березня 2024 року позивачі звернулись до ФОП ОСОБА_8 для укладення договору на проведення робіт з перенесення і розбирання перегородок, влаштування дверних прорізів та улаштування індивідуального опалення в квартирі АДРЕСА_3 .

Однак, ФОП ОСОБА_3 було відмовлено позивачам в укладенні договору та проведенні вищевказаних робіт, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документі, а подана копія піддана сумніву, у зв`язку з чим наше право власності на квартиру ФОП ОСОБА_3 не визналось.

Таким чином, позивачі позбавлені права розпорядитись своїми частками квартири, укласти договір щодо проведення та виконання певних будівельних робіт, а тому вимушені звернутись до суду з метою визначення часток співвласників в майні та визнання права власності, оскільки саме тільки у такий спосіб мають змогу захистити свої права та інтереси.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усуненні недоліків позовної заяви. (а.с. 21-22)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. (а.с. 28-29).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2024 прийнято до розгляду змінену позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визначення ідеальних часток співвласників квартири, визнання права власності на 1/3 частку квартири; підготовче судове засідання відкладено; продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі до 23 травня 2024 року. (а.с. 64-65)

У судове засідання представник позивачів не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 80).

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. (а.с. 74).

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що

24 лютого 1994 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів засвідчено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_3 про право власності на житло від 24.02.1994 р. (а.с. 8)

18.03.1994 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. (а.с. 13)

Після його смерті відкрилась спадщина на частину вищевказаної квартир, яку прийняв ОСОБА_2 .

28 вересня 1999 року державним нотаріусом четвертої Запорізької нотаріальної контори Снітку Ю.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого ОСОБА_4 , а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом воно було подано на реєстрацію до ОП «ЗМБТІ» та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/3 частину вищевказаної квартири, що підтверджується відповідним написом на свідоцтві про право на спадщину за законом. (а.с. 14)

Наприкінці 2022 року позивачі вирішили продати квартиру, однак було виявлено відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло. Позивачі звернулись із заявою до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про видачу дублікату замість втраченого свідоцтва. (а.с. 16)

27 листопада 2023 року Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району надала відповідь, що оскільки свідоцтво про право власності від 24.02.1994 № 367 видане організацією, що ліквідована, а саме Жовтневою районною радою народних депутатів, вирішення порушеного питання рекомендується звернутися до суду. (а.с. 17)

14 березня 2024 року позивачі звернулись до ФОП ОСОБА_8 для укладення договору на проведення робіт з перенесення і розбирання перегородок, влаштування дверних прорізів та улаштування індивідуального опалення в квартирі АДРЕСА_3 .

Листом від 27.03.2024 року ФОП ОСОБА_3 було відмовлено позивачам в укладенні договору та проведенні вищевказаних робіт, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. (а.с. 59)

За ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Норми ст. 392 ЦК України надають право особі звернення до суду з позовом про визнання права власності лише в разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р, №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

У цьому ж пункті Постанови Пленум ВССУ наголошує, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За положеннями частин 1 та 2 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизація державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до ст.. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.

Частиною 1 ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток співвласників квартири, визнання права власності на 1/3 частку квартири є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ч.3 ст. 200, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), задовольнити.

Визначити на ім`я кожного зі співвласників, а сааме на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), по 1/3 (одній третій) ідеальній частці в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2024 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

23.05.2024 331/216/24 2/331/849/2024