Справа № 523/3138/16-ц
Провадження №2/523/1523/24
У Х В А Л А

"20" березня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Далеко К.О.,

за участі секретаря судового засідання: Дмітрієвої В.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 адвоката Левіта Віктора Семеновича,

розглянувши заперечення на дії головуючого позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , по цивільній справі № 523/3138/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №523/3138/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Далеко К.О. від 26 лютого 2021 року було прийнято до свого провадження цивільну справу № 523/3138/16-ц та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 висловив заперечення на дії головуючого, оскільки суддею не розглянуто заявлене ним 30.01.2024 року клопотання про витребування доказів негайно, що передбачено п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за №2, та оголошено перерву у судовому засіданні на два місяці.

Розглянувши заперечення позивача ОСОБА_1 на дії головуючого, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 214 ЦПК України, у разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.

У даному випадку, заперечення ОСОБА_1 на дії головуючого зводяться до того, що суддею не розглянуто заявлене ним 30.01.2024 року клопотання про витребування доказів негайно, що передбачено п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за №2, та оголошено перерву у судовому засіданні на два місяці.

Суд зазначає, що розпочав розгляд клопотання про витребування доказів у судовому засіданні, в день подачі ОСОБА_1 клопотання 30.01.2024 року.

Разом із тим, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Левіт М.М. заявив у судовому засіданні 30.01.2024 року клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні, для надання йому можливості ознайомитись із клопотанням про витребування доказів, та доданими документами, які є доказами по справі, та всупереч ч.9 ст. 83 ЦПК України не були заздалегідь надіслані позивачем відповідачу.

Відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, п. 4 ст. 3 ЦПК України, основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Як слідує з уже усталеної практики Європейського суду з прав людини, вимоги, що виникають з права на змагальні провадження фактично є однаковими для цивільних та кримінальних проваджень (Werner v. Austria (Вернер проти Австрії), заява №138/1996/757/956, п. 66). Досить часто у судовій практиці виникає конкуренція двох принципів (вимог процесуального законодавства), а саме, дотримання змагальності та дотримання розумних строків розгляду справи, що було, зокрема, предметом дослідження у роботі «Як зберегти баланс забезпечення справедливого публічного розгляду справи та дотримання розумного строку». Так, у своїй діяльності Суд виходить з того, що бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження (Niderost-Huber v. Switzerland (Нідерьост-Хубер проти Швейцарії), заява №104/1995/610/698, п. 30). Застосовуючи зазначений підхід, Верховний Суд у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №134/18/13-ц, виходив також з того, що у пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення «Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece» №54111/07); справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (рішення «Mirolubovs and Others v. Latvia», №798/05, №103).

Застосовуючи зазначені підходи, Верховний Суд у постановах від 4 липня 2018 року у справі №369/1923/15-ц та від 26 вересня 2018 року у справі №346/2946/16-ц виходив також з того, що одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (п.п. 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року); ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін; у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» (заява №38789/04) наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом; у розумінні «справедливого балансу» кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява №17748/91 п. 38).

Суд також неодноразово наголошував на тому, що право на змагальні провадження повинно надаватись у задовільних умовах: сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, і коментувати їх та достовірність у належній формі у встановлений час (Krиmбш and Others v. the Czech Republic (Kртсмар та інші проти Чеської Республіки), 35376/97 § 42; Immeubles Groupe Kosser v. France (Іммебль Груп Коссер проти Франції), 38748/97 § 26).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Відповідно до ч. 3 ст. 182 ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

На підставі наведених процесуальних норм, висновків рішень Європейського Суду з прав людини, суд оголосив перерву у судовому засіданні, надавши можливість представнику відповідача адвокату Левіту В.С. ознайомитись із поданим позивачем клопотанням, та доданими до нього доказами. Визначаючи строк перерви, суд погоджував наступну дату судового зі сторонами, та керувався графіком справ, судові засідання за якими вже були призначені раніше.

З огляду на викладене, дії суду відповідають ст. 129 Конституції України, п. 4 ст. 3 ЦПК, ч. 3 ст. 182 ЦПК України, статті 6 Європейської конвенції з прав людини та висновкам рішень Європейського Суду з прав людини.

Щодо посилання позивача ОСОБА_1 на п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за №2, то суд зазначає, що у даному випадку надав перевагу дотриманню принципу змагальності сторін, на виконання вимог ст. 129 Конституції України, п. 4 ст. 3 ЦПК, статті 6 Європейської конвенції з прав людини та висновків рішень Європейського Суду з прав людини.

Також, суд акцентує увагу на тому, що чинний ЦПК України, прийнятий 18.03.2004, набрав законної сили 01.09.2005, не передбачає порядку розгляду заявлених суду клопотань негайно. В свою чергу, ч. 3 ст. 182 ЦПК України передбачає, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Таким чином, заперечення на дії головуючого позивача та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а відтак підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 84, 214, 260, 261, 263 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відхилити заперечення на дії головуючого позивача та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: К.О. Далеко