Справа № 147/802/24
Провадження № 2-о/147/44/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Тростянецький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

29 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла на тимчасово окупованій території міста Донецька Донецької області. В обгрунтування заяви покликається на те, що на тимчасово окупованій території України в лікарні міста Донецька, до якої надійшла на лікування внаслідок артилерійського обстрілу, померла мати заявника ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 . Заявник являється спадкоємцем першої черги до майна померлої., однак реалізувати своє право немає можливості, оскільки факт смерті фізичної особи не підтверджено, оскільки відсутнє свідоцтво про смерть. Оскільки мати померла на тимчасово окупованій території України, видане там свідоцтво про його смерть не відповідає вимогам чинного українського законодавства, заявник вимушений звертатися до суду з цією заявою, для того щоб в подальшому отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 встановленого зразка та звернутися до нотаріальних органів.

Заявник звертався до заінтересованої особи із заявою про видачу свідоцтва про смерть громадянки ОСОБА_2 , проте отримав відмову у видачі такого свідоцтва.

Ухвалою судді від 29 травня 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, 30.05.2024 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримує повністю та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, 30.05.2024 подали до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Тростянецького відділу ДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області, при винесенні рішення покладався на розсуд суду.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст. 211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно з ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23.05.1984.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 має право звертатися до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, як родич померлого.

Смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, Донецької області, настала в м. Донецьк, Київський район, ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з копієї свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16 вересня 2022 року, виданого установою, яка розташована на території непідконтрольній українській владі, «Киевский отдел ЗАГС Донецкого городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики».

Як вбачається із наданих суду доказів, зокрема з копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) серії НОМЕР_3 від 14.02.1964 та копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , покійна ОСОБА_2 була громадянином України, уродженкою м. Донецьк Донецької області.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № НОМЕР_4 виданим 12.09.2022, випискою з медичної картки стаціонарного хворого №34500 ОТО№3, довідкою про причину смерті ОСОБА_2 від 12.09.2022, зі змісту якої вбачається, що причиною смерті є «Взрывная травма. Осколочные ранения головы, туловища и конечностей».

Зі змісту відмови у проведенні державної реєстрації смерті, виданої Тростянецьким відділом ДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області за №513-28.11-70 від 17.05.2024 вбачається, що документи, представлені заявником, свідчать про те, що надане свідоцтво про смерть не відповідає умовам чинного законодавства, та не створює правових наслідків, бо видане на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже вказане вище свідоцтво про смерть не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Суд враховує положення ч.3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», відповідно до якого діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі наведеного вище, враховуючи сукупність наданих доказів, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доведеним.

За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд дійшов висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Керуючись ст.ст. 263-265, 315-319, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Тростянецький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, Донецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Донецьк, Україна.

Рішення про встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відомості про учасників справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , фактичне місце перебування, як внутрішньопереміщеної особи зареєстровано за адресою: село Мала Стратіївка, Гайсинський район, Вінницька область;

заінтересована особа - Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса місцезнаходження: вул. Соборна, 90, смт Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область.

Суддя А.М.Мудрак