Провадження № 22-ц/802/1110/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про визнання вимоги незаконною, за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» Козлюк Зінаїди Ростиславівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Терлецький О. М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про визнання вимоги незаконною, покликаючись на такі обставини.

14 листопада до позивача ОСОБА_2 надійшла вимога щодо сплати заборгованості за послуги з розподілу природного газу від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», з вимогою сплати 4381, 60 гривень вартості послуг з розподілу природного газу станом на 14 листопада 2023 року. Вважає, що нарахування за транспортування газу є незаконним, оскільки Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» не укладало з нею договір про надання послуг з транспортування газу, не ознайомлювало її з умовами договору і вона не підписувала усіх офіційних документів, тому відповідач не має прав на вимогу щодо сплати вартості таких послуг.

Просить суд визнати незаконною вимогу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» щодо сплати заборгованості за послуги з розподілу природного газу від 14 листопада 2023 року на суму 4 890,67 гривень.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про визнання вимоги незаконною задоволено повністю.

Вимогу начальника відділення Луцького відділення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» Бонюка Дмитра Михайловича від 14.11.2023 року про наявність заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» в сумі 4381,6 гривень, а також нарахування місяця 509,07 гривень визнано протиправною та скасовано.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» на користь ОСОБА_2 11000 гривень за надання їй правової допомоги на підставі Договору про надання правової допомоги № 365 від 26.03.2024 року укладеного між Адвокатським бюро «Олександра Терлецького» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» на користь держави 1 211,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» Козлюк З. Р. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом не було повно та всебічно з`ясовано обставин справи, які мають істотне значення для об`єктивного, справедливого та неупередженого її вирішення, його висновки не відповідають матеріалам справи, суперечать вимогам чинного законодавства, а отже було винесено незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Терлецький О. М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до 01 грудня 2023 року надавало послуги з розподілу природного газу до житлового будинку АДРЕСА_1 .

14 листопада 2023 року начальником відділення Луцького відділення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» ОСОБА_3 адресовано невизначеному споживачу за адресою АДРЕСА_1 вимогу щодо сплати заборгованості за послуги з розподілу природного газу (а.с. 10).

Як убачається зі змісту вимоги, між АТ «Волиньгаз» та ОСОБА_2 діють договірні відносини щодо надання послуги з розподілу природного газу. При цьому, в порушення умов договору ОСОБА_2 протерміновано оплату вартості послуг з розподілу природного газу. Станом на 14 листопада 2023 року заборгованість за отримані послуги становить 4 381,60 гривень, а також нарахування місця 509,07 гривень. АТ «Волиньгаз» вимагає в 7 денний термін з дня отримання цієї вимоги оплатити заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 4 890,67 гривень та надані відповідні реквізити (а.с. 10).

Задовольняючи позовну вимогу про визнання вимоги незаконною, суд першої інстанції виходив з таких обставин.

Оскільки судом достовірно встановлено, що вимога начальника відділення Луцького відділення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» Бонюка Дмитра Михайловича від 14.11.2023 року містить: твердження щодо наявності в ОСОБА_2 заборгованості за отримані послуги з розподілу природного газу, яка становить 4 381,60 гривень, а також нарахування місця 509,07 гривень; вимогу в 7 денний термін з дня отримання цієї вимоги оплатити заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 4 890,67 гривень; реквізити, за якими належить здійснити оплату вказаної заборгованості, то за таких обставин ОСОБА_2 мала всі підстави сприймати вимогу начальника відділення Луцького відділення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» Бонюка Дмитра Михайловича від 14.11.2023 року як таку, що належить до виконання.

Вимога начальника відділення Луцького відділення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» Бонюка Дмитра Михайловича від 14.11.2023 року була відкликана відповідачем 01 серпня 2024 року, після звернення позивача до суду за захистом порушених прав, однак, не скасована.Та обставина, згідно з якою уповноваженими особами Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» усвідомлено направлено вимогу, яка не відповідає вимогам ДСТУ 4163:2020, не звільняє відповідача від відповідальності у вигляді визнання вказаної вимоги протиправною.А тому суд вважав, що оскаржувану вимогу начальника відділення Луцького відділення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» Бонюка Дмитра Михайловича від 14.11.2023 року про наявність заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» в сумі 4381,6 гривень, а також нарахування місяця 509,07 гривень слід визнати протиправною та її скасувати.

З таким висновком суду колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Між сторонами у даному випадку виникли договірні відносини з приводу постачання природного газу, адже сторонами не заперечується, що позивач є споживачем послуг, які надаються відповідачем. Зокрема, відповідач надавав ці послуги, позивач у свою чергу їх приймав, користуючись природним газом (прийняв оферту), приєднавшись таким чином до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженогопостановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2500.

У постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі №456/3838/16-ц (провадження № 61-14353св18) зазначено, що попередження про можливе відключення від газопостачання у разі непогашення заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, що є різновидом претензії, а викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний нею спосіб захисту відповідає закону, оскільки жодних її прав у даному випадку відповідачем порушено не було.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд зазначає, що, задовольняючи позов про визнання вимоги щодо несплати послуги незаконною, суд першої інстанції не врахував, що вимога щодо сплати заборгованості за послуги з розподілу природного газу та на рахування суми на місяць для побутового споживача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, що є різновидом претензії, не породжує, а викладені позивачкою доводи не дають підстав вважати, що направленням листа вимоги було порушено законні права та інтереси позивачки.

Таким чином, сама лише вимога щодо сплати заборгованості за послуги з розподілу природного газу та нарахування сплати на майбутнє жодним чином не порушує законних прав позивача, не є офіційним документом, не містить реєстраційного номера, підпису особи, уповноваженої на її підписання, та є різновидом претензії щодо погашення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, а тому обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає закону, оскільки жодних її прав у даному випадку відповідачем порушено не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16 ц зроблено правові висновки про те, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав та інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

У даному випадку позивачем оспорюються дії відповідача щодо направлення вимоги про оплату певної послуги, яку, як зазначено вище, можна розглядати як претензію, а тому позов щодо неправомірності таких дій є передчасним.

Сукупний аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав та доказів для задоволення позовної заяви ОСОБА_2 про визнання вимоги незаконною.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, а також з порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» Козлюк Зінаїди Ростиславівни задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2024 рокув даній справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про визнання вимоги незаконною.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді