Провадження № 2/161/4941/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС», третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Бригіда Володимир Олександрович, третя особа без самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович про визнання виконавчого напису тиким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

10.10.2024 року позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до ТОВ «ІНСТАФІНАНС», третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, третя особа без самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №39046, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем від 05.11.2021 року,та стягнути судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн., та судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

В обґрунтування вимог вказує, що 10.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. відкрито виконавче провадження № 67860304 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості.

Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 39046, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. від 05.11.2021 року.

Вважає вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем № 39046 від 05.11.2021 року таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки розмір заборгованості ОСОБА_1 не є безспірним, а також те, що виконавчий напис нотаріуса не може здійснюватися на підставі договору, який не посвідчено нотаріально.

Просить суд визнати вищевказаний виконавчий напис, таким що не підлягає виконанню та залишити за ним судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 14.10.2024 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.23).

Відповідно ч. 8 ст. 128, п. 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу та третім особам було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено їх право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с. 24-26).

Представник відповідача у встановлений судом строк відзив на позов не подав.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 24,34).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило відзиву та заяви про розгляд справи у його відсутності (а.с. 24,25,31,36).

Треті особи, кожен зокрема, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв та клопотань від них до суду не надходило (а.с. 24, 26-28,30,33,35-38).

Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під оспорюванням права слід розуміти такий стан цивільних правовідносин, за якого між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб`єктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 10.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою Сергієм Степановичем відкрито виконавче провадження № 67860304 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості (а.с.11-13).

Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 39046, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем від 05.11.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за договором № ID 7952309 від 08.06.2021 року, укладеним з ТОВ «ІНСТАФІНАНС», строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 28.07.2021 по 19.10.2021 року. Загальна сума заборгованості становить 23 654,00 гривень (а.с.11-13).

При дослідженні виконавчого напису нотаріуса № 39046 встановлено, що він вчинений в місті Києві 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. (а.с. 10).

Проаналізувавши надані докази, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (в редакції, чинній до 21 лютого 2017 року).

Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи:

1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.11.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Однак, в матеріалах справи відсутня докази, що кредитний договір № ID 7952309 від 08.06.2021 року, укладений між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та ОСОБА_1 був посвідчений нотаріально.

Внаслідок чого, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року № 158/2157/17.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 05.11.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

У разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 05.11.2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Зі свого боку, відповідачем не виконано положення ст. 191 ЦПК України щодо права подання відзиву на позовну заяву, про наслідки чого було роз`яснено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 14.10.2024 року (а.с. 23), та не подано до суду жодного належного й достовірного доказу щодо спростування доводів позивача.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦК).

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачем було понесено та документально підтверджено судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 гривень (а.с. 1).

Враховуючи вищевикладене, задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1 211,20 грн., підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000, 00 грн.

Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги № б/н, укладеного 28.09.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та акт виконаних робіт від 30.09.2024 року по договору про надання правової допомоги від 28.09.2024 року на суму 6 000 ,00 гривень, в якості оплати послуг правничої допомоги згідно договору зі ОСОБА_1 детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги гр. ОСОБА_1 у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 18).

За таких обставин, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 гривень підлягають стягненню з відповідача.

На підставі ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77-81, 133, 141, 247, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ІНСТАФІНАНС», третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, третя особа без самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович про визнання виконавчого напису тиким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 39046, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІНСТАФІНАНС», заборгованості в розмірі 23004 (двадцять три тисячі чотири) гривні за кредитним договором № ID 7952309 від 08.06.2021 року.

Стягнути з ТОВ «ІНСТАФІНАНС» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ТОВ «ТОВ «ІНСТАФІНАНСна користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 (шість тисяч ) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ТОВ «ІНСТАФІНАНС», адреса місцезнаходження: 03035, Волинська обл., місто Київ, вул. Сурикова, будинок 3 А .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович,адреса 02068, м. Київ, проспект Григоренка, буд.15, прим. № 3,

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, адреса місце знаходження: 43025, Волинська область, м.Луцьк, ул. Старобульварна, буд.1/1.

Повний текст рішення складений 09 грудня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова