ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4175/24 Справа № 233/5188/23 Суддя у 1-й інстанції - Каліуш О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №233/5188/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Костянтинівської міської ради, Служба у справах дітей Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2024 року, постановлену у складі судді Каліуш О. В., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Костянтинівської міської ради, Служба у справах дітей Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03.07.2015 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі у них народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя з відповідачем не склалося, постійно виникали суперечки та сварки, внаслідок чого рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 15.01.2021 шлюб між нею та відповідачем було розірвано.

Малолітні діти зареєстровані за адресою її реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , а фактично проживають та перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи разом з нею, вітчимом та меншою сестрою за адресою: АДРЕСА_2 . В їх родині склалися доброзичливі стосунки. Вона та її новий чоловік спиртні напої чи наркотичні засоби не вживають; скарг від сусідів чи інших осіб щодо них не було. Діти завжди охайні, доглянуті та привітні до дорослих та дітей. Діти перебувають на її повному матеріальному утриманні.

Після розірвання шлюбу відповідач припинив цікавитися дітьми. Він не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, не опікується дітьми, не переймається їх здоров`ям, фізичним чи духовним розвитком, навчанням.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.11.2018 з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31 липня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Аліментні платежі відповідач по листопад 2021 року сплачував нерегулярно, а потім зовсім припинив сплачувати, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2023 складала 69604,50 грн.

Відповідно до довідок, виданих Криворізькою гімназією №69 Криворізької міської ради, відповідач жодного разу в навчальному закладі не з`являвся, справами дітей не цікавиться, участі у вихованні дітей не приймає.

Відповідач не проявляє батьківської турботи до власних дітей, не займається їх підготовкою до самостійного життя, що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до ч.1 ст.164 СК України. І якщо несплату аліментів та ненадання допомоги в лікуванні дитини можна пояснити складним фінансовим становищем, то факт незацікавленості батька у вихованні та спілкуванні з дітьми свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вважає, що з 2018 року відповідач ухиляється від виховання дітей, не виявляє відносно них батьківської турботи.

Просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у позові ОСОБА_1 посилається на довідку Криворізької гімназії №69, де вказано, що батько жодного разу навчальному закладі не з`являвся, справами дітей не цікавився і участі у вихованні дітей не приймає. Проте сама по собі довідка отримана з Криворізької гімназії №69 не є достатнім доказом винної поведінки відповідача, оскільки вона отримана в той час, коли відповідач не знав, де проживають та навчаються його діти.

Вважає, що позивач ОСОБА_1 створює негативний образ батька перед їх спільними дітьми, полишаючи їх невід`ємного права знати хто їх справжній батько, на дієву батьківську турботу та допомогу в майбутньому і все це заради інтересів іншої людини, який не є рідним батьком і ніколи їм не стане.

Він (відповідач) бажає налагодити спілкування з дітьми, брати участь у їх вихованні, готувати їх до самостійного життя та праці, забезпечувати їх матеріально, навіть якщо будуть штучно створюватися перешкоди.

Вважає, що суд першої інстанції повністю став на сторону позивача, ігноруючи доводи іншої сторони, вирішив долю дітей, не з їх найкращих інтересів, як це повинно бути по закону. Доказів того, що ОСОБА_2 , беручи до уваги реалії у вигляді воєнного стану, масової міграції населення і побутових проблем, пов`язаних із втратою єдиного житла, свідомо ухиляється від своїх обов`язків щодо виховання дітей, судом не знайдено.

Також скаржник зазначає, що теперішній чоловік позивача перебуває на військовій службі і в них є спільна дитина - дочка. В даному випадку наявність в її чоловіка трьох неповнолітніх дітей, в разі позбавлення батьківських прав рідного батька ОСОБА_2 , з подальшим усиновленням створює штучні умови для звільнення з військової служби нинішнього чоловіка ОСОБА_1 зазначене свідчить про те, що позивач сама зловживає своїми правами, порушує право відповідача на прямі контакти і ця ситуація не сприяє найкращим інтересам дітей, тому що їх просто використовують у власних цілях.

Вважає, що висновок органу опіки та піклування не відповідає нормам сімейного права, рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, формально, поспішно, односторонньо та необ`єктивно. Він ґрунтується не на фактичних доказах, які повинні були здобуті службою у справах дітей, або надані обома сторонами в процесі підготовки матеріалів до засідання комісії, а на доводах самої матері ОСОБА_1 і на особистих догадках членів комісії.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, показами свідків та під час допиту дітей, що ОСОБА_2 , всупереч вимогам ст.150 СК України, не виконує обов`язків по піклуванню за своїми дітьми та їх вихованню та ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, залишивши дітей на повному утриманні позивача. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2015 року.

Сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10, 11)

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області № 225/6546/20 від 15.01.2021, яке набрало законної сили 15.02.2021, шлюб між сторонами розірвано (а.с.12).

28.05.2021 позивач уклала повторний шлюб з ОСОБА_5 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.05.2021 (а.с.13).

Відповідно до довідки від 22.04.2022 року №1209- та № 1209- про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи малолітній ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мешкають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками від 22.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб (а.с.7-9).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_2 за виконавчим документом №225/3949/18 від 07.11.2018 року, станом на 01.07.2023 відповідач мав заборгованість по аліментах на утримання синів за період з 31.07.2018 по 01.07.2023 у загальному розмірі 69 604,50 грн. (а.с.14, 15).

31.08.2023, 25.09.2023 відповідачем перераховано позивачці в рахунок сплати аліментів грошові кошти в загальній сумі 4000 грн. (а.с.73, 73 зв. бік).

Відповідно до довідок Криворізької гімназії №69 Криворізької міської ради від 01.08.2023 №120, від 31.08.2023 №117, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в КГ №69 з 01.09.2022 по теперішній час. Батько ОСОБА_2 жодного разу в навчальному закладі не з`являвся, справами дитини не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає (а.с.16, 18).

Відповідно до довідок Криворізької гімназії №69 Криворізької міської ради від 01.08.2023 №119, від 31.08.2023 №118, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в КГ №69 з 08.07.2022 по теперішній час. Батько ОСОБА_2 жодного разу в навчальному закладі не з`являвся, справами дитини не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає (а.с.17, 19).

Згідно характеристики на відповідача ОСОБА_2 , виданої за місцем його роботи 27.10.2023, відповідач за місцем роботи характеризується позитивно. Проте, будь-якої інформації щодо виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків зазначена характеристика не містить (а.с.77 зв. бік).

Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті Ради №14/29-3384 від 03.11.2023 (а.с.91) визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав. З цього ж висновку вбачається, що при інспектуванні сім`ї позивачки за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та розвитку дітей. При бесіді з дітьми з`ясовано, що батько їм не телефонує, і вони його вже не пам`ятають. ОСОБА_2 має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, до навчального закладу не з`являється, справами дітей не цікавиться, участі у їх вихованні не бере.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків щодо синів та протягом останніх п`яти років не виявив жодної турботи щодо них, що призвело до того, що діти вважають батьком іншу особу, ОСОБА_2 не довів своє прагнення здійснювати належне піклування за дітьми та не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо синів, що стало підставою для позбавлення його батьківських прав.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

У постанові по справі №211/559/16-ц від 01 листопада 2017р. ВССУ підкреслив наступне: - «при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність зміни ставлення до дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, тому важливе значення має висновок виконкому органу місцевого самоврядування про доцільність або передчасність застосування такого заходу. ….Сам факт оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку свідчить про наявність бажання у батька приймати учать у вихованні дитини».

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також свідчити про його інтерес до дітей (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та, залежно від обставин відповідної справи, вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як вбачається із тексту позовної заяви, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначила ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання та піклування за малолітніми дітьми.

Проте позивачем у відповідності до вимог ст.81 ЦПК України не надано належних, достатніх і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних на це причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання синів і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 бажає спілкуватись з дітьми, брати участь у їх вихованні, активно заперечує проти позбавлення його батьківських прав та поведінку сторін по справі, між якими існує особистий конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дітей, зокрема в частині їх права на спілкування з батьком та збереження зв`язків із сім`єю, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з ним, адже фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо синів, з урахуванням фактичних обставин справи, судом не встановлено, а позивачем не доведено.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті Ради №14/29-3384 від 03.11.2023 (а.с.91) визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взяв до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті Ради № 14/29-3384 від 03.11.2023 року.

Колегія суддів, керуючись положеннями ст.19 СК України, вважає що судом першої інстанції помилково прийнято до уваги вказаний висновок органу опіки та піклування, а доводи відповідача щодо його необґрунтованості заслуговують на увагу, з огляду на те таке.

Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті Ради № 14/29-3384 від 03.11.2023 (а.с.91) встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та розвитку дітей. При бесіді з дітьми з`ясовано, що батько їм не телефонує, і вони його вже не пам`ятають. ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, до навчального закладу не з`являється, справами дітей не цікавиться, участі у їх вихованні не бере.

Виснуючи про доцільність позбавлення батьківських прав Орган опіки та піклування виходив з встановлення факту ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, створення умов, які шкодять інтересам дитини.

Проте з висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дітей, а також в чому саме проявляється умисне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків з урахуванням наявності у останнього іншої сім`ї та постійного проживання в іншому місті, яке є віддаленим від місця проживання дітей.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті Ради № 14/29-3384 від 03.11.2023 не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Оскільки висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей, а у справі, що переглядається, наданий висновок таких даних не містить, а тому суд першої інстанції не обґрунтовано взяв його до уваги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, а також належні та допустимі докази вчинення ним домашнього насильства щодо колишньої дружини та/або дітей, і притягнення його до відповідальності за вчинення таких дій.

Отже, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення позову з підстав нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо синів, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька на краще неможливо, і лише за наявності вини в його діях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з викладеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на орган опіки та піклування за місцем проживання дітей контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання двох дітей стосується, насамперед, урахування якнайкращих інтересів дітей.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Костянтинівської міської ради, Служба у справах дітей Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, Орган опіки та піклування Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 травня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв