КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 356/294/24 Головуючий у І інстанції Лялик Р.М.
ПОСТАНОВА

ІменемУкраїни

04 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 23 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту проживання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року заявник звернувся до суду з даною заявою, в обґрунтування якої зазначав, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Коджорі Гардабанського району, що в Грузії.

Заявника виховувала мати - ОСОБА_2 . У віці 7 років заявник пішов до школи та закінчив вісім класів середньої школи селища Коджори. Атестат про закінчення школи втрачено.

Після закінчення школи переїхав на навчання до м. Тбілісі та навчався в СПТУ № 6 за спеціальністю наладчик-маніпулятор станків з ЧПУ. Диплом втрачено. Після цього більше ніде не навчався.

З 1989 року переїхав в Україну, де працював на будівництві будинків в м. Березань.

У 1991 році ОСОБА_1 познайомився та 05 лютого 1994 року одружився з ОСОБА_3 (після шлюбу прізвище ОСОБА_4 ). Станом на 1991 рік проживав разом з ОСОБА_3 та її батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

У шлюбі народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У 2008 році померла дружина заявника - ОСОБА_6 .

Станом на 24 серпня 1991 року заявник проживав в м. Березань.

У зв`язку з відсутністю паспорта заявник не має змоги працювати офіційно, укладати угоди з лікарем про надання медичних послуг, відкривати рахунки в банках, подорожувати, тощо.

Заявник мав паспорт СРСР серії НОМЕР_1 , виданий УВД Гардабанського управління Грузинської республіки.

ОСОБА_1 звертався до міграційної служби з проханням видати йому паспорт, однак отримав лист-відмову Броварського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 10 листопада 2023 року у зв`язку з тим, що належність до громадянства не підтверджено.

Заявник звернувся до БФ «БО «Право на захист», де йому було видано захисний лист УВКБ ООН.

Від встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України».

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити особу заявника; встановити юридичний факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 23 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення його особи та факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Березанського міського суду Київської області від 23 липня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення вимог заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не взяв до уваги докази, а саме: покази свідків, які підтвердили, що заявник проживав станом на 24 серпня 1991 року в м. Березань та підтвердили особу заявника; довідку виконавчого комітету Березанської міської ради Броварського району Київської області про те, що ОСОБА_1 фактично проживає в м. Березань з 1990 року по теперішній час; довідку з фотокарткою УВКБ ООН, видану ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в заяві просив встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, а не встановити чи прийняти громадянство, оскільки дане питання є виключно компетенцією міграційної служби України.

25 вересня 2024 року представник ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області - Вахненко С.В. через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Березанського міського суду Київської області від 23 липня 2024 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що рішення суду першої інстанції прийнято за результатами повного та всебічного вивчення матеріалів справи та без порушення норм матеріального та процесуального права.

Крім того, заявником не подано прямих та безспірних доказів на підтвердження вимог заяви.

При зверненні із заявою про встановлення факту проживання на території України та при розгляді справи заявником не надано до суду паспорта громадянина колишнього СРСР з відміткою, що останній є громадянином України.

Разом з тим, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 вбачається, що у відомостях про нареченого в графі «Громадянство» вказано - «Громадянин Грузії».

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги довідку, видану виконавчим комітетом Березанської міської ради Броварського району Київської області про те, що заявник фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 1990 року по теперішній час, оскільки дана довідка не свідчить про безумовне підтвердження обставин, на які посилається заявник.

Учасники даної справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у відсутність осіб, належних чином повідомлених про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Коджори, Гардабанського району, Грузинська СРСР, про що в книзі записів цивільного стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 зроблено відповідний запис № 23, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , посвідченого 10 серпня 1998 року нотаріусом нотаріального бюро м. Тбілісі Ж. Тартарашвілі.

05 лютого 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого повторно виконкомом Березанської міської ради Київської області 05 лютого 1997 року, актовий запис № 13.

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 4, сформованого 03 квітня 2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис № 194.

Відповідно до копії акта обстеження житлово-побутових умов від 29 грудня 2023 року, складеного депутатом Березанської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом зі своїм сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Листом Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Хурді О.В. роз`яснено, що документувати його паспортом громадянина України не вбачається можливим, оскільки не встановлено його належність до громадянства України. Умови та порядок набуття громадянства України регламентуються ЗУ «Про громадянство України» та Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Разом з цим, Порядком передбачено, що у разі відсутності документів, які підтверджують факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року подається судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Також роз`яснено, що оформлення паспорта громадянина України буде можливе лише після прийняття рішення про встановлення належності до громадянства України.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що досліджуючи надані заявником на підтвердження факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 рік докази, не встановлено безумовного підтвердження цих обставин, на які посилається останній у поданій заяві.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч.2 ст.293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законом передбачена можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти проживання, що можуть мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України.

Факт постійного проживання встановлюється прямими доказами - довідками про прописку/реєстрацію місця проживання, і непрямими - документами про навчання, проходження військової служби, довідки з медичних установ, документи на підтвердження факту внесення органом внутрішніх справ України напису «громадянин України», архівні довідки, витяги та копії з особових справ із збереженою ксерокопією паспорта та фотографіями, будь-які інші документи із органів державної влади, підприємств, організацій на підтвердження фактів біографії заявника, різними свідоцтвами, довідками та іншими документами.

У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України.

Ст. 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення воліна території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Ст. 1 ЗУ «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Так, згідно зі ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; т2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Ст. 6 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №522/9243/20 та від 09 вересня 2022 року у справі №521/14469/20.

Отже, однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича.

Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують постійне проживання на території України до 24 серпня 1991 року, або рішення суду.

П. 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України породжує для іноземця юридичний наслідок у виді реєстрації громадянином України за умови подання такою особою зобов`язання припинити іноземне громадянство.

У справі, що переглядається, метою встановлення факту, що має юридичне значення є набуття (оформлення) громадянства України за територіальним походженням.

Згідно із частиною першою ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами діючого законодавства, документами, що засвідчують факт народження особи, є свідоцтво про народження, витяг із Державного реєстру актових записів про народження, архівна довідка про народження або копія актового запису про народження.

Дослідивши матеріали справи, а також проаналізувавши вимоги ОСОБА_1 , заявлені у поданій заяві про встановлення юридичного факту проживання, апеляційний суд доходить висновку про правомірність та законність рішення суду першої інстанції, оскільки з наданих доказів не вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Висновок суду першої інстанції про те, що надана ОСОБА_1 довідка виконавчого комітету Березанської міської ради Броварського району Київської області на підтвердження фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 1990 року по теперішній час не може бути визнана судом як беззаперечний доказ проживання заявника на території України, є правильним, оскільки інших доказів на підтвердження постійного проживання заявника на території України в матеріалах справи не міститься та останнім не надано.

Крім того, із вказаної довідки не вбачається обставин, на підставі яких в.о. міського голови м. Березань Р.Хруль встановив фактичне проживання ОСОБА_1 за вказаною у довідці адресою, що позбавляє суд можливості перевірити обгрунтованість даних довідки.

Щодо інших доказів, долучених ОСОБА_1 до заяви слід зазначити, що такі докази не містять інформації про постійне місце проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, а лише підтверджують факт ряду подій у житті ОСОБА_1 ..

Більше того, як вбачається із самого змісту заяви про встановлення факту та вже зазначалося вище, ОСОБА_1 посилався на те, що в нього відсутні документи, що прямо підтверджують факт постійного проживання на території України, зокрема факт зареєстрованого місця проживання, і в нього взагалі не було таких документів.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції в межах доводів заяви повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 23 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.