Справа № 571/1561/24
Провадження №2/571/293/2024
У Х В А Л А

03 грудня 2024 року с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі судді Верзун О.П., за участю секретаря судового засідання Шупрудько І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

-клопотання відповідача про зупинення провадження,-

встановив:

В провадженні Рокитнівського районого суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою від 14 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження.

У судові засідання ОСОБА_2 подав клопотання від 23.09.2024 та 23.10.2024 про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України до припинення його перебування у складі Збройних Сил України на час воєнного стану. В обґрунтування заяви про зупинення провадження, ОСОБА_2 вказував, що він перебуває у складі ЗСУ, у зв`язку з чим не має можливості приймати участь у справі, однак є обставини, що перешкоджають розгляду справи у його відсутність.

Позивач подала письмові заперечення щодо клопотання та просила розгляд справи проводити без її участі. У підтвердження своїх заперечень надала письмові докази, що спростовують твердження відповідача та існування обставин, на які він посилається.

Вивчивши подані відповідачем клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з вимогами п.2 ч.1ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 ч.1ст.251 ЦПК України, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Як на підставу зупинення провадження у справі відповідач посилався на витяг з послужного списку за підписом начальника відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 , довідку № 783 від 04.03.2024.

Зі змісту зазначених документів вбачається, що відповідач з 18 червня 2017 року був призваний на військову службу за призовом осіб офіцерського складу в ЗСУ на 18 місяців, після чого з ним укладено новий контракт на період з 31.07.2018 по 31.07.2020; 31.07.2020 виключений із списків особового складу частини; та з 11.05.2021 до 11.05.2024 укладено контракт строком на три роки. Довідкою ВЧ НОМЕР_1 № 783 від 04.03.2024 підтверджується, що ОСОБА_2 з 11.05.2021 та станом на дату її видачі, перебуває на військовій службі у військовій частині. 11.05.2021 уклав контракт терміном на три роки.

23.10.2024 до клопотання долучено довідку ВЧ № НОМЕР_2 від 17.10.2024 № 446, з якої вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_3 . У зв`язку з чим, відповідач наполягає на зупиненні провадження до припинення перебування ним у складі ЗСУ на час воєнного стану.

Разом з тим, з вказаних довідок не вбачається, що ОСОБА_2 залучений до участі у бойових діях або має місце залучення його до виконання завдань у зоні бойових дій військовою частиною, в якій на даний час ОСОБА_2 перебуває на військовій службі.

З огляду на що, надані документи не підтверджують наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Даний висновок узгоджується з правовими висновками та практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 09.11.2022 року у справі № 753/19628/17. Суд також бере до уваги, що в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено, що оскільки позивачем надані докази перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява позивача про зупинення провадження у справі є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан. Такий же висновок обґрунтовано у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, приймають участь у виконанні бойових завдань.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного ЦПК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верхового суду.

Окрім того, відповідно до ст.10 ЦПК України, суд, при розгляді справи застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, ратифіковані Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 висловлено позицію, за якою межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Відносини між сторонами з приводу, яких виник спір є сімейними, які урегульовані нормами Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки чи чоловіка не допускається.

Поряд з цим, суд зауважує, що положеннями ст. 111 СК України встановлено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадках відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї із сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та наданням сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При призначенні строку на примирення суд враховує думку сторін, конкретні обставини справи.

Частиною 7 ст. 240 ЦПК України передбачено, що суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Суд окремо звертає увагу на те, що положеннями п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України не передбачається зупинення провадження у справі на час воєнного стану, як зазначено у клопотанні.

Однак, як слідує із змісту клопотання відповідача, останнім не порушується питання можливості примирення з позивачкою та не йдеться про те, що останній має намір зберегти сімейні стосунки.

Позивач категорично заперечує щодо збереження шлюбу, посилаючись на положення національного законодавства, що відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття мають рівні права без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності, релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави.

Статтею 12 Загальної декларації прав людини гарантується, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд враховує, також заперечення позивача щодо клопотання, яка в позовній заяві вказує, що в шлюбі з відповідачем спільних дітей не мають, у спростування доводів відповідача надала підтвердження, яким виключається її вагітність за медичними критеріями, що може бути перешкодою для розірвання шлюбу. Посилання позивача на те, що зупинення провадження у справі не призведе до збереження шлюбу, крім того, суперечитиме її інтересам, оскільки спільне життя з відповідачем неможливе, примиритися з відповідачем не бажає, а тому, на переконання суду, зупинення провадження за встановлених судом всіх обставин призведе до нехтування особистими правами другого з подружжя та суперечитиме вільному волевиявленню останнього.

Відповідно до ч.4 ст.56 СК України, примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи, що у справі вирішується питання про розірвання шлюбу, примушування до збереження якого є неприпустимим та що буде порушувати право позивача, суд приходить до переконання, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі про розірвання шлюбу до припинення перебування ним у складі ЗСУ на час воєнного стану відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя