ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року місто Чернівці справа №715/36/22

провадження №22-ц/822/510/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

Суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення земельної ділянки та зобов`язання не чинити перешкоди у встановленні огорожі, головуючий в суді першої інстанції суддя Цуркан В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення земельної ділянки та зобов`язання не чинити перешкоди у встановленні огорожі.

Посилалася на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:0985, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована в с. Валя Кузьмина, Чернівецького (Глибоцького) району, Чернівецької області.

Із належною їй ділянкою межує земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1306, яка належить відповідачу ОСОБА_2 .

На момент придбання між належною їй та суміжною земельною ділянкою вже була огорожа, яка є до тепер.

У процесі оформлення відповідних документів на земельну ділянку позивачці стало відомо, що частина її земельної ділянки у розмірі 0,0087 га знаходиться за межами вказаної огорожі й перебуває у користуванні відповідача. Однак ОСОБА_2 відмовляється демонтувати огорожу та повернути захоплену частину належної їй земельної ділянки.

Просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути їй перешкоди у користуванні власністю, а саме частиною земельної ділянки площею 0,0087 га, яка входить до земельної ділянки загальною площею 0,1000 га та знаходиться в с. Валя Кузьмина Чернівецького району Чернівецької області, кадастровий номер :01:001:0985, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 , шляхом її звільнення, приведення земельної ділянки до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, а також шляхом зобов`язання не чинити перешкод ОСОБА_1 у встановленні огорожі по межах вказаної земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом звільнення земельної ділянки та зобов`язання не чинити перешкоди у встановленні огорожі відмовлено.

Повний текст рішення складено 14 липня 2023 року.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Посилалася на те, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені в позовній заяві та свої доводи мотивує тим, що судовою експертизою достеменно встановлено, що частиною земельної ділянки, яка належить позивачці на праві власності, фактично користується відповідач без будь-якої на це правової підстави.

У даній справі немає правового значення те, як та на якій підставі виникло право приватної власності на земельну ділянку, чи внесені до державного земельного кадастру помилкові відомості про земельну ділянку та яким способом може бути внесено виправлення в державний земельний кадастр. Дані обставини не стосуються предмету спору.

Між сторонами наявний спір, а тому вирішення такого спору шляхом внесення виправлень в державний земельний кадастр не є належним способом захисту прав позивачки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Посилався на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Бетонна огорожа між земельними ділянками відповідача та позивачки не належить відповідачу та була встановлена самою ОСОБА_1 до того , як ОСОБА_2 став власником своєї ділянки.

Цю огорожу ніхто не переносив з часу її будівництва і відповідач користується його земельною ділянкою в тих же межах і розмірах, як і її попередній власник.

З огляду на вказане вище, він не вчиняв жодних дій по захопленню сусідньої земельної ділянки, належній на праві власності позивачці.

Матеріалами справи встановлено, що помилкові відомості щодо меж земельних ділянок було внесено до Державного земельного кадастру не лише щодо земельних ділянок позивачки та відповідача, а і щодо інших 8 сусідніх земельних ділянок, власники яких не були залучені до участі у даній справі, хоча їхні права могли бути порушені вирішенням даного спору.

На думку відповідача, позивачка за рахунок ділянки відповідача бажає через судове рішення незаконно змінити конфігурацію та межі своєї земельної ділянки.

Позивачка обрала неправильний спосіб захисту своїх прав.

Рух справи

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, а саме земельною ділянкою загальною площею 0,1000 га, яка знаходиться в селі Валя Кузьмина Чернівецького району Чернівецької області, кадастровий номер :01:001:0985, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 , та звільнити частину вказаної земельної ділянки площею 0,0070 га, яка зазначена у висновку земельно-технічної експертизи № 14 від 31 січня 2023 року, шляхом знесення бетонної огорожі, яка на ній розташована.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у встановленні огорожі вздовж межі земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка знаходиться в селі Валя Кузьмина Чернівецького району Чернівецької області, кадастровий номер :01:001:0985, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та яка перебуває у власності ОСОБА_1 зі сторони земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу.

Змінено розподіл судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3405 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2024 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла з Верховного Суду до Чернівецького апеляційного суду 24 квітня 2024 року.

25 квітня 2024 року ухвалою апеляційного суду призначено справу до розгляду на 14 травня 2024 року.

30 травня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Мандзюк Віктор Борисович про призначення судової земельно-технічної експертизи відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 1994 року ОСОБА_3 (в подальшому ОСОБА_4 придбала земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:0985, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с. Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 липня 2020 року №215794434 відомо, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:0985, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с. Валя Кузьмина (том 1 а.с.12).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 лютого 2017 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1392 га, кадастровий номер :01:001:1306, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: с. Валя Кузьмина.

З відповіді Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області на лист ОСОБА_1 від 17 липня 2020 року № 298/6-20 щодо можливого самовільного зайняття частини її земельної ділянки відомо, що під час обстеження двох суміжних ділянок з`ясувалося, що межі поворотних точок не відповідають межам земельних ділянок на місцевості всіх 10 земельних ділянок на масиві. При цьому немає правових підстав кваліфікувати цей факт як самовільне зайняття частини земельної ділянки. Сторонам запропоновано звернутись до суб`єкта господарювання з метою внесення змін до ДЗК України.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 31 січня 2023 року № 14 на ситуаційному плані № 2 земельних ділянок ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:001:0985 та ОСОБА_2 з кадастровим номером :01:001:1306, які розташовані в с. Валя Кузьмина, та їх фактична (на місцевості) площі, відповідно до встановлених на місцевості огорож, межових знаків, природних меж в умовних позначеннях вказано накладання земельної ділянки площею 0,0070 га, якою користується ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:001:0985 та накладання земельної ділянки площею 0,0003 га, якою користується ОСОБА_1 (по бетонній огорожі), на земельну ділянку ОСОБА_2 з кадастровим номером :01:001:1306. Такі накладання площею 0,0070 га (жовтий трикутник) та площею 0,0003 га (синій трикутник) на ситуаційному плані № 2 відображені за інформацією ДЗК (координатами поворотних точок їх меж згідно з поземельними книгами).

Наявні невідповідності меж, конфігурації та просторового розташування усіх земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0158; :01:001:0159; :01:001:0160; :01:001:0016; :01:001:0017; :01:001:1305; :01:001:1306; :01:001:0985; :01:001:0722 фактичним межам, конфігурації та просторовому їх розташуванню в натурі (на місцевості) виникли внаслідок унесення до ДЗК помилкових відомостей про межі, конфігурацію та просторове розташування зазначених земельних ділянок, які не відповідають їх фактичним межам, конфігурації та просторовому розташуванню.

Для усунення вказаних розбіжностей (виправлення помилок у ДЗК) усім власникам земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0158; :01:001:0159; :01:001:0160; :01:001:0016; :01:001:0017; :01:001:1305; :01:001:1306; :01:001:0985; :01:001:0722 необхідно у встановленому законом порядку провести технічну інвентаризацію всіх зазначених земельних ділянок на вказаному масиві, розробити у встановленому законом порядку відповідну документацію із землеустрою (технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель), погодити у встановленому законом порядку та подати до відповідного державного кадастрового реєстратора для внесення відповідних змін і виправлення помилок у відомостях ДЗК.

Виявлені невідповідності (розбіжності) внесених до ДЗК відомостей про межі, конфігурацію та просторове розташування земельних ділянок, які розташовані в цьому масиві в с. Валя Кузьмина з кадастровими номерами :01:001:0159, :01:001:0158, :01:001:0160, :01:001:0016, :01:001:0017, :01:001:1305, :01:001:1306, :01:001:0722, :01:001:0985, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства, їх фактичним межам, конфігурації та просторовому їх розташуванню в натурі (на місцевості) впливають на можливість визначення достовірних меж, площі та конфігурації як частини, так і всієї земельної ділянки ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:001:0985 із-за внесених до ДЗК помилкових відомостей про межі, конфігурацію та просторове розташування вищезазначених земельних ділянок.

До виправлення помилок про межі, конфігурацію та просторове розташування зазначених земельних ділянок, допущених у відомостях ДЗК, достовірно встановити межі, площу та конфігурацію як всієї, так і частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0985, експертним шляхом неможливо.

Матеріалами справи підтверджується, що по всій довжині межі між земельними ділянками сторін у справі є бетонна огорожа.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що накладення частини земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивачки виникли внаслідок внесення до Державного земельного кадастру помилкових відомостей про межі, конфігурацію та просторове розташування зазначених земельних ділянок, які не відповідають їх фактичним межам, конфігурації та просторовому розташуванню. А тому, посилання позивачки на порушення її прав з боку відповідача, у тому числі захоплення ним частини її земельної ділянки, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Частинами першою, другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж; а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж: визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка зазначила про порушення її прав як власника земельної ділянки, оскільки частина її земельної ділянки у розмірі 0,0087 га знаходиться за межами спірної огорожі й перебуває у користуванні відповідача, який відмовляється демонтувати огорожу та повернути захоплену частину належної їй земельної ділянки.

Проте, з висновку судової земельно-технічної експертизи від 31 січня 2023 року № 14 вбачається, що під час проведення дослідження виявлені невідповідності (розбіжності) внесених до Державного земельного кадастру даних про межі, конфігурацію та просторове розташування земельних ділянок, які розташовані в цьому масиві в с. Валя Кузьмина, їх фактичним межам, конфігурації та просторовому їх розташуванню в натурі (на місцевості) впливають на можливість визначення достовірних меж, площі та конфігурації як частини, так і всієї земельної ділянки ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:001:0985 із-за внесених до ДЗК помилкових відомостей про межі, конфігурацію та просторове розташування вищезазначених земельних ділянок. До виправлення помилок про межі, конфігурацію та просторове розташування зазначених земельних ділянок, допущених у відомостях ДЗК, достовірно встановити межі, площу та конфігурацію як всієї так і частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0985, експертним шляхом неможливо.

Таким чином, експерт констатував наявність помилок про межі, конфігурацію та просторове розташування земельних ділянок, які є в Державному земельному кадастрі, та у зв`язку з цим неможливість встановити межі, площу та конфігурацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0985.

Однак, питання накладення чи ненакладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивачки та площа такого накладення є предметом цього позову та має значення для правильного вирішення спору.

Доказом порушеного права позивачки зазвичай може бути висновок експерта чи спеціаліста. Проте, клопотань про повторну або додаткову експертизу в суді першої інстанції позивачка не заявляла.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її право порушене відповідачем, а також доказів, які б беззаперечно вказували на те, яка саме земельна ділянка перебувала у її власності, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що земельні ділянки позивачки та відповідача відгороджені бетонною огорожею, яка була встановлена позивачкою, а не відповідачем. Відповідач будь-яких огорож не встановлював.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її право порушене відповідачем, а також доказів, які б беззаперечно вказували на те, яка саме земельна ділянка перебувала у її власності, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем.

Виходячи з вищевикладеного, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є правильними та обґрунтованими.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України, апеляційний суд при винесенні постанови вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача; (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за подання касаційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 3632,00 грн. (том 2 а.с.176, 195).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у позові ОСОБА_1 , а тому судовий збір за подання касаційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Витрати позивача понесені нею у суді першої та апеляційної інстанцій, залишаються за нею та відшкодуванню не підлягають.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді касаційної інстанції у розмірі 3632,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2024 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна