Справа № 204/1620/24
Провадження № 2/932/1716/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря Білоконь О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (автомобіля), -

В С Т А Н О В И В:

21.02.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (автомобіля), в якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002; стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію з продажу автомобіля у розмірі 93 335 гривень та понесені витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з 09.07.2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , під час якого ними був придбаний автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002. Відповідно до відповіді з Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області на запит надано інформацію, відповідно до якої вищевказаний автомобіль було відчужено на підставі договору купівлі-продажу та зареєстровано на інших осіб без його згоди. Таким чином, відповідачка продала вказаний автомобіль, але жодної згоди на продаж автомобіля він не давав.

Позивач вказує на те, що враховуючи те, що відчуження автомобіля, який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відбулося на підставі договору купівлі-продажу, то відповідач ОСОБА_2 набула у володіння грошові кошти від продажу автомобіля; з моменту переходу права власності на спірний автомобіль до наступного власника ОСОБА_3 , який є добросовісним набувачем, об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін стали грошові кошти, отримані від продажу цього автомобіля. Відповідно до висновку експерта 03/24 про вартість рухомого майна, судовим експертом Пилипенко А.І. визначена середньоринкова вартість легкового автомобіля Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, яка на дату оцінки складає 186 670,00 грн. Таким чином, загальна сума майна, яке набуто за час шлюбу позивач та відповідач, складає 186 670,00 грн. і він претендує на половину цієї суми, а саме 93 335,00 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2024 дана справа направлена для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2024 для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О.

Ухвалою суду від 20.05.2024 вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 29.07.2024 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 16.09.2024 у даній справі було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду на 14.11.2024.

У наданій суду 14.11.2024 заяві позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, проти розгляду справи без його участі та без фіксування технічними засобами не заперечував.

У наданій суду 14.11.2024 заяві відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, проти розгляду справи без її участі та без фіксування технічними засобами не заперечувала.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить також стаття 368 ЦК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Статтею 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема серед іншого, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.6, 7 ст. 57 Сімейного Кодексу, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ч.2, 3 цієї статті майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.4 спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

У відповідності до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Так, статтею 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої - третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним. Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток. Так, зважаючи на передбачену законодавчими приписами можливість спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям, необхідним є надання оцінки, із відповідним обґрунтуванням їх відхилення або прийняття, тим аргументам, якими один із подружжя доводить належність такого майна йому особисто на праві приватної власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 з 09.07.2011 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.07.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

Під час перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_2 ними був придбаний автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , відповідно до якого вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_2 01.03.2019 року.

Зважаючи на те, що автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, був придбаний в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, він відповідно до положень ст. 60 Сімейного Кодексу України, ст. 368 ЦК України належать дружині та чоловікові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя.

З Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області позивачу стало відомо про те, що автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль було відчужено відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу та зареєстровано на іншу особу.

Відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , автомобіль Seat Leon 1.9 TDi VIN НОМЕР_1 (2002), синій, номерний знак НОМЕР_2 , зареєстровано 08.09.2023 за ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що відчуження відповідачем ОСОБА_2 вказаного автомобіля Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, відбулося без згоди другого з подружжя ОСОБА_1 . Вказане не заперечувала в підготовчому засіданні ОСОБА_2 , яка пояснила, що документи, які підтверджують дане відчуження автомобіля та вартість, за яку він був відчужений, у неї не зберіглися в зв`язку з переїздом.

Зважаючи на те, що автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, відчужено відповідачем ОСОБА_2 і він перебуває у власності іншої особи, тому до складу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 входять кошти, одержані від відчуження вказаного транспортного засобу.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року № 61-26790св18, Постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 № 6-486цс16, Постанові Верховного Суду № 61-5530св18.

Відповідно до «Висновку експерта 03/24 по судовій транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення середньої ринкової вартості КТЗ» від 16.01.2024, складеного судовим експертом Пилипенком А.І., визначена середня ринкова вартість легкового автомобіля Seat Leon 1.9 TDi Stella ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 (2002), рік випуску 2002, яка на дату оцінки складає 186 670,00 грн. Таким чином, загальна сума майна, яке набули за час шлюбу позивач та відповідач, складає 186 670,00 грн. і позивач в якості розподілу майна подружжя претендує на половину цієї суми, а саме 93 335,00 грн.

В підготовчому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявила про свою незгоду з зазначеною позивачем вартістю автомобіля Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, відповідно до Висновку експерта в розмірі 186 670,00 грн., зазначивши про те, що автомобіль був відчужений за значно нижчу суму, проте вона втратила документи, які це підтверджують.

Судом в підготовчому засіданні було роз`яснено відповідачу ОСОБА_2 про її право на заявлення відповідної судової експертизи для визначення вартості спірного автомобіля, проте ні в підготовчому засіданні ні під час судового розгляду відповідач зазначеним правом не скористалась, будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову суду не надала, зокрема щодо розміру грошових коштів, за який було відчужено вказаний автомобіль, чим розпорядилась своїми правами щодо надання доказів на власний розсуд.

Зважаючи на викладене суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання автомобіля Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При цьому суд бере до уваги те, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, з позовом про визнання даного автомобіля особистою власністю до суду вона не зверталась і доказів протилежного нею суду не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищенаведений висновок суду щодо не спростування відповідачем презумпції спільності майна подружжя, а саме щодо спірної квартири, відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року в справі № № 200/786/15-ц (провадження № 61-5018св19).

З урахуванням того, що сторони не досягли обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації в рахунок належної кожному з подружжя частини зазначеного спірного транспортного засобу, та не вчинили жодних дій стосовно попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь компенсації за продаж частки вказаного автомобіля у розмірі 93 335,00 грн. (186 670,00 грн. : 2 = 93 335,00 грн.) підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 2433 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (автомобіля), - задовольнити.

Визнати автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, спільним майном подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 ) грошову компенсацію за продаж частки автомобіля Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN НОМЕР_1 (2002), синій, попередній номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2002, у розмірі 93 335,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 ) понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 2433 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання його копії. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева