Справа №305/453/24
Провадження по справі 2/305/320/24
18.04.2024. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Вербещука В.А.,
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,-
15.02.2024, адвокат Телегазій Василь Іванович, що діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивує тим, що сторони проживали однією сім`єю за місцем проживання позивача. За час спільного проживання у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають з позивачем. рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.10.2023 по справі №305/1799/23, провадження по справі №2/305/482/23, яке набрало законної сили 06.11.2023, шлюб між сторонами розірвано. Згідно з висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ясінянської селищної ради від 28.11.2023 за №125, визначено місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх батьком ОСОБА_1 . На підставі наведеного, просив винести рішення яким визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 . Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою суду від 14.03.2024 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 18 квітня 2024 року.
Позивач, ОСОБА_1 та його представник, адвокат Телегазій В.І., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просить такі задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що його колишня дружина залишила сім`ю та виїхала за межі України. На день розгляду справви, йому невідоме точне місце проживання чи перебування відповідачки.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася. Про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак відзиву на день судового розгляду справи не надала. Про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.
Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Селищний голова ОСОБА_7 14.03.2024, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримує. Під час ухвалення рішення суду просив врахувати рішення виконавчого комітету Ясінянської селищної ради №125 від 28 листопада 2023 року "Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей".
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у даній сфері.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 березня 2015 року, укладеному у виконавчому комітеті Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, який 04.10.2023 між ними було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1799/23, провадження по справі №2/305/482/23, яке набрало законної сили 06.11.202.3
Від шлюбу у сторін народилося двоєдітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей: НОМЕР_1 від 15 травня 2015 року та серії НОМЕР_2 від 17 квітня 2018 року.
Судом встановлено, що наразі малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із батьком ОСОБА_1 , позивачем по справі за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його утриманні. Відповідачка, в порушення своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вказані обставини підтверджується:
- Актом обстеження матеріально-побутових умов від 06.10.2023 №345, складеним депутатом Ясінянської селищної ради Демедюком М.М.;
- Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №231 від 26.03.2018;
- Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №323 від 18.04.2018.
Вирішуючи питання провизначення місця проживання малолітніх дітей, суд виходить з наступного.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.
Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.
Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.
Поряд з цим, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , звернувся до органу опіки та піклування Ясінянської селищної ради із зверненням щодо визначення проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Розглянувши звернення ОСОБА_1 , орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 28.11.2023 за №125 затверджено висновок органу опіки та піклування "Про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , мешканцем АДРЕСА_1 .

Отже, спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вирішений на користь позивача органом опіки та піклування Ясінянської селищної ради.

З висновку вбачається, що мати дітей, ОСОБА_3 надала нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує проти того, щоб діти проживали з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач та його представник не довели наявності спору між сторонами про визначення місця проживання малолітніх дітей, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, зв`язку з чим суд вважає, що позивач не довів порушення свого права або інтересу.

При розгляді цивільної справи суд керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень ст.ст.2,4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову, в частині визначення місця проживання дітей разом із батьком, у зв`язку з їх безпідставністю.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, судом встановлено наступне.

У відповідності до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Про право суду при визначення розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення йдеться і в абзаці 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

На підставі наведеного, суд вважає, що відповідачка зобов`язана надавати малолітнім дітям утримання, достатнє для задоволення їх розумних потреб, виходячи зі стану здоров`я дітей, їх матеріального становища, а також зі свого стану здоров`я та матеріального становища.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З вище наведеної норми Закону, випливає, що виключно позивачу ОСОБА_1 , як одержувачу аліментів та особі на утриманні якої знаходяться діти, надається право вибору, у який спосіб з відповідача, як платника аліментів будуть стягуватися аліменти: у твердій грошовій сумі, чи у частці від його доходу (заробітку).

Більше того, у Сімейному кодексі України не зазначено в яких випадках суд повинен стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а коли у частці від доходу платника аліментів.

Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, суд, бере до уваги той факт, що стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі однієї третини від заробітку (доходу) платника аліментів є мінімальним.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав достатньо доказів того, що малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходяться на його утриманні та не мають самостійного доходу, відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Поряд з цим, відповідачкою жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд вважає, що позов ,в частині стягнення аліментів, підлягає до задоволення.

Аліменти на утримання дітей згідно з ч.1 ст.191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 28.03.2024.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач, ОСОБА_1 при пред`явленні позову, був звільнений від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідачки в користь держави судовий збір в сумі 1211,20 гривень.

В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком, ОСОБА_1 - відмовити.

Позовну вимогу в частині стягнення аліментів - задовольнити.

Стягувати, щомісячно, із громадянки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2024 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, (отримувач коштів ГУК у м. Києві /м.Київ/ 22030106; код отримувача (код за ЄРДПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; класифікація доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: Сплата судового збору за рішенням суду про стягнення судового збору на користь держави).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, місцезнаходження: 90630, смт Ясіня, вул. Борканюка №7, Рахівського району, Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 30 травня 2024 року.

Головуюча: М.О. Марусяк