Справа № 524/7959/24
Провадження №2/524/2803/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судових засідань Воблікової І. О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент Банк» (далі позивач, АТ «Акцент Банк», попередня назва АТ «А-Банк») звернулося до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути зі ОСОБА_2 55364,89 грн заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 січня 2019 року ОСОБА_2 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послу та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» відповідач ініціювала встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік.

Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 09 липня 2024 року утворилася заборгованість у сумі 55364,89 грн, з яких: 33594,23 грн заборгованість за кредитом, 21770,66 грн заборгованість за відсотками.

Ухвалою від 09 серпня 2024 року суд відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач подав відзив, у якому зазначив зокрема, що: Анкета-заява підписана співробітником банку 17 січня 2018 року, тобто за рік до виникнення між банком та відповідачем правовідносин, тобто зазначена в Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг дата (17 січня 2018 року) не співпадає із заявленою позивачем датою отримання кредитних послуг (14 січня 2019 року); Паспорт споживчого кредиту та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-бан» не містять підпису відповідача; Анкета-заява містить лише її анкетні дані та контактну інформацію, але не містить жодних даних щодо умов кредитування, та є підтвердженням лише згоди клієнта щодо того, що така заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають договір про надання банківських послуг; підписання Анкети-заяви не може свідчити про обізнаність клієнта з конкретними умовами кредитування, конкретними тарифами, процентами; відсутнє підтвердження щодо ознайомлення відповідача із конкретними Умовами та правилами банківських послуг, зокрема про ліміт та розмір процентів за користування кредитом; відсутня інформація щодо отримання картки та доказів правонаступництва ПАТ «Акцент-банк» до ПАТ КБ «ПриватБанк»; оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підписання ОСОБА_2 . Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, а також Паспорту споживчого кредиту, у тому числі шляхом використання електронного підпису, тому безпідставно стягував відсотки за користування кредитним лімітом, сума яких за період із 14 січня 2019 року по 09 липня 2024 року становить 33130,67 грн, окрім того стягнуто два платежі ABNK: 208,60 грн та 315,69 грн, всього на загальну суму 33654,96 грн.

При цьому позивач повідомила, що вона дійсно уклала з АТ «А-Банк» договір № 20.64. від 22 лютого 2022 року, за умовами якого отримала 150000,00 грн кредиту, та за яким з неї стягується заборгованість у межах виконавчого провадження № 74262563 від 23 лютого 2024 року, тому можливо нарахування позивачем відсотків пов`язані саме з цим договором. Отже, з урахуванням суми безпідставно списаних з неї відсотків за використання кредитного ліміту та списаних сум ABNK, яка перевищує заявлену позивачем заборгованість (33654,96 грн-33594,23 грн = 60,73 грн), а також недоведеність факту погодження між сторонами розміру відсотків та порядку їх повернення, у відповідача відсутня будь яка заборгованість перед позивачем.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви додав клопотання, у якому просив проводити розгляд справи без його участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.

Відповідач у судовому засіданні підтримав викладені у запереченні на позовну заяву доводи та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» від 17 січня 2018 року. У вказаній заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування і кредитування, які розміщені у рекламному буклеті, складають між відповідачем і банком договорів про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

За довідками банку останній відкрив картковий рахунок відповідачу № НОМЕР_1 та видав картку № НОМЕР_2 , строком дії до жовтня 2027 року; на видану відповідачу кредитну картку 14 січня 2019 року встановлено кредитний ліміт у сумі 4000,00 грн, який періодично збільшувався, і станом на 17 травня 2024 року становив 33600,00 грн.

З виписки по картці від 09 липня 2024 року убачається, що за період із 14 січня 2019 року по 09 липня 2024 року витрачено 235420,15 грн, сума зарахувань на картку склала 181106,70 грн.

За розрахунками позивача сума заборгованості відповідача станом на 09 липня 2024 року становить 55364,89 грн, з яких 33594,23 грн заборгованість за кредитом і 21770,66 грн за нарахованими процентами.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із Анкети-заяви позичальника від 17 січня 2018 року, у ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач, як на підставу стягнення процентів, посилається на Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, які розміщені на банківському сайті, які є невід`ємною частиною спірного договору.

Однак у матеріалах справи відсутнє підтвердження, що саме ці тарифи та витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання послуг в АТ «А-Банку».

За відсутності відомостей про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд, ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, за яким при вирішенні цього спору необхідно виходити з того, що банком суду не надано належних і допустимих доказів про те, що відповідач (позичальник) на час укладення кредитного договору був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, на які зроблене посилання у позові. Тобто відсутні докази про те, що сторони у належний спосіб визначили умови нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами такого договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, серед іншого вказував на те, що Паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зробив наступний правовий висновок: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

У зазначеній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (на яку посилається позивач у позовній заяві), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

За наведених обставин, суд не приймає до уваги наявний в матеріалах справи Паспорт споживчого кредиту як доказ конкретних умов укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів, які передбачені паспортом споживчого кредиту.

Ураховуючи наведене, позивач не надав належних і допустимих доказів про те, що відповідач (позичальник) на час укладення кредитного договору був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тому суд не вбачає підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами. При цьому суд ураховує доводи відповідача про те, що сума безпідставно стягнутих відсотків за користування кредитним лімітом перевищує заявлену позивачем суму заборгованості, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову як щодо стягнення відсотків, так і щодо основної суми заборгованості за спірним договором.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент Банк», , адреса: вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, 49074.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2024 року.

Суддя Т. М. Ковальчук