УХВАЛА

31 травня 2024 року

м. Київ

справа № 466/2898/23

провадження № 61-5460ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною представником ОСОБА_2 , на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Білий шоколад» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 24 листопада 2020 року у справі № 911/4242/15, від 09 лютого 2022 року у справі № 523/3904/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, щодо недодержання судом принципів диспозитивності і змагальності, відсутності у суду права зменшувати суми судових витрат на правничу допомоги (надавати оцінку їх співмірності) з власної ініціативи.

Разом з тим, зміст оскарженого судового рішення, обґрунтування та доводи касаційної скарги не дозволяють зробити висновок, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, оскільки апеляційний суд також послався і на принцип пропорційності стягнення судових витрат, який суд зобов`язаний застосувати незалежно від позиції сторін (частина друга статті 141 ЦПК України). При цьому апеляційний суд визначив, що позов ОСОБА_1 задоволено на 0,001 %. Касаційна скарга не містить обґрунтування безпідставного зменшення суми судових витрат на правничу допомогу, з урахуванням принцип пропорційності.

Зазначення підстав касаційної оскарження додаткової постанови апеляційного суду в частині вирішення судом питання про судові витрати на сплату судового збору касаційна скарга не містить.

Ураховуючи наведене, заявникові необхідно подати до Верховного Суду підписану касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Згідно частин другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (касаційна скарга залишається без руху з наданням строку для виправлення її недоліків), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 390, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписаною представником ОСОБА_2 , на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення зазначених недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков