Номер провадження: 22-ц/813/3204/24
Справа № 947/4706/23
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Куриленко О.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та припинення часткової сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року розірвано.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 05 липня 2018 року по справі № 520/15037/15-ц визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з частками 1/2 на кожного: - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1; - нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 37272789; - автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 112 CDI, д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску, яке набрало законної сили.

Відповідачка зареєструвала за собою право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, проігнорувала свій обов`язок зареєструвати на себе право власності на частки інших речей, що були розподілені судом.

Позивач неодноразово пропонував ОСОБА_2 надати згоду на продаж часток нежитлового приміщення № 30К та автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 112 CDI, д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску третім особам з дотриманням інтересів сторін.

Зазначає, що він несе надмірний тягар утримання автомобілю марки «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», оскільки зазначений автомобіль, 2002 року випуску, потребує капітального ремонту, фактично не експлуатується, за його зберігання та охорону постійно позивачем витрачаються гроші, проте ОСОБА_2 категорично відмовляється як від участі в утриманні автомобіля так і від надання дозволу на його продаж з розподілом грошових коштів.

Також нежитлове приміщення № 30К, розташоване за адресою по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 37272789 загальною площею 3,5 кв.м, використовується весь час ОСОБА_2 з метою зберігання свого одягу та малоцінних побутових речей, крім цього там знаходяться та постійно зберігаються речі малолітньої дитини.

З урахуванням викладеного, позивач вказує, що своєю недобросовісною поведінкою ОСОБА_2 як ігнорує обов`язки співвласника дбати про спільне майно, так і заважає ОСОБА_1 реалізовувати своє право співвласника належним чином, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом.

Тому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 107 490,42 грн за 1/2 частку належного ОСОБА_1 спільного майна та визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 та на автомобіль «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску та стягнути судові витрати.

18 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Зазначає, що позивачем не доведено підстав стягнення з відповідачки грошової компенсації частки у спільному майні відповідно до ст. 358 ЦК України, не надав доказів у підтвердження того, що спільне майно використовується ОСОБА_2 , оскільки з моменту розірвання шлюбу і по теперешній час позивач одноособово користується всім майном, яке просить визнати за відповідачкою із стягненням на його користь грошової компенсації.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та припинення часткової сумісної власності подружжя відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, стягнути судові витрати з відповідача.

Доводами апеляційної скарги є те, що факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати; платоспроможність відповідача не має значення для вирішення спору (постанова Великої палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20), а тому висновки суду першої інстанції щодо надмірності тягаря відповідача помилкові.

Суд першої інстанції ставить під сумнів можливість продажу зазначених об`єктів під час війни, проте це не є підставою для відмови у позові, оскільки, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду, під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ.

Суд першої інстанції в рішенні суду врахував, що відповідач неодноразово пропонувала позивачу продати майно, проте доказів підтвердження цього факту не надано. В той же час позивач пропонував варіанти вирішення спору, а саме надав копію запропонованої мирової угоди з доказами відправлення відповідачу.

Також суд першої інстанції врахував ствердження представника відповідачки, що ОСОБА_2 не мала посвідчення водія і транспортний засіб, 2001 року випуску, місце знаходження якого та стан не відомі, їй не потрібен, це ствердження спростовується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 по справі 947/13951/20, яким стягнуто з ПП Будинок-Сервіс 203 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 25226 грн за пошкодження автомобіля, на який впало дерево. Тобто про стан автомобіля відповідачці відомо.

Суд не надав правової оцінки факту нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо відшкодування шкоди третьої особи, завданої спільному майну в розмірі 25226 грн, не звернув уваги, що при поділі майна саме Відповідачка заявила позовні вимоги по справі № 520/15037/15-ц на поділ автомобіля, отже бажала бути його співвласником, а зараз заявляє, що він їй не потрібен, ухиляється від участі в утриманні автомобіля.

В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (відповідачка ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримав 31.10.2024 21:40:25 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 173); позивач ОСОБА_1 повістку отримав 31.10.2024 21:40:25 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 173зв) не з`явилися. Крім того, відповідачка з електронної адресу, яку сама вказувала у заявах по суті справи, надіслана заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вказане відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 20 вересня 2003 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 938.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 20 лютого 2015 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 18-19).

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 05 липня 2018 року по справі № 520/15037/15-ц визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з частками 1/2 на кожного: - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний Номер нерухомого майна 1; - нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 37272789; - автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 112 CDI, д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску (а.с. 20-25).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2022 року (справа № 520/3602/19) позов ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 кімнату № 2 житлова, площею 13.6 кв.м, площа зі спільного користування 18,6 кв.м, загальною площею 32,2 кв.м, що складає 42/100 частин квартири, виділивши у користування ОСОБА_1 кімнату № 4 житлова, площею 25,3 кв.м, площа зі спільного користування 18.6 кв.м, загальною площею 43,9 кв.м, що складає 58/100 частин квартири. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приміщення: № 1 коридор, площею 9,9 кв.м, № 3 санвузол, площею 5,6 кв.м, № 5 кухня, площею 20,4 кв.м, № 6 комора, площею 1,3 кв.м. Рішення набрало законної сили 08 вересня 2022 року (а.с. 128-130).

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2020 року (справа № 947/13951/20) за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міськзелентрест», Приватного підприємства «Будинок-Сервіс 203», за участю третої особи ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди стягнуто з Приватного підприємства «Будинок-Сервіс 203» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 25226,00 (двадцять п`ять тисяч двісті двадцять шість гривень 00 копійок) грн за пошкодження автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI, д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску (а.с. 26-33).

Також, 19 березня 2019 року ОСОБА_2 зверталася до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила припинити її право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску, 1/2 частку приміщення (кладової) № 30К, загальною площею 3,5 кв.м, по АДРЕСА_3 , стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2, частки цього майна та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаних нежитлового приміщення та автомобілю.

В обґрунтування позову зазначала, що з моменту розірвання шлюбу та по теперішній час квартира АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 30К, загальною площею 3,5 кв.м за тією ж адресою та автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску перебувають в одноосібному володінні та користуванні ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року (справа № 520/5464/19), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 та стягнення грошової компенсації з ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (а.с. 131-132).

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 02 листопада 2022 року, виконаного Товарною біржою «ПРОФІ - ТН» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 50/22, виданий ФДМ України 31 січня 2022 року), ринкова вартість нежитлового приміщення № 30к, загальною площею 3,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , становить 108430,00 грн.

Відповідно до висновку експерта № 102-22 транспортно-товарознавчого дослідження від 07 листопада 2022 року, середньоринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 GDI» станом на час нанесення шкоди падінням дерева 21 листопада 2019 року дорівнювала 103750,00 (сто три тисячі сімсот п`ятдесят) грн. з урахуванням курсу НБУ (24,1836 грн. /1 долар США.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу припинити права ОСОБА_1 на належну йому частку у спільному майні - частку в майні: нежитлове приміщення № 30к, загальною площею 3,5 кв.м, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 , та автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску, визнавши в цілому право власності на вказане майно за ОСОБА_2 зі стягненням з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача грошової компенсації вартості цієї частки у розмірі 107 490,42 грн.

Переглядаючи вказане рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Кожна особа, як передбачає частина перша статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно з частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 ЦК України).

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 357 ЦК України закріплено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).

Водночас правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з співвласників, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший зі співвласників позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Отже, у справах, за спорами в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 липня 2023 року у справі № 295/98/21 (провадження № 61-4943св23), від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19).

Як йшлося вище, позивач в цій справі на підставі положень статті 364 ЦК України зокрема просив суд про припинення своєї частки у спільному майні сторін і отримання від відповідачки компенсації на свою користь.

Однак, суд першої інстанції, на вказане уваги не звернув, застосувавши до вирішення таких позовних вимог позивача лише положення статті 358 ЦК України, що регулює здійснення права спільної часткової власності, замість положень статті 364 ЦК України, які підлягали застосуванню у цьому випадку та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд помилково виходив із правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 про те, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники-відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про неврахування судом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), в якій частково здійснено відступ від наведених висновків ВСУ та зазначено про те, що платоспроможність (чи бажання) відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач.

У разі задоволення цього позову відповідачка ОСОБА_2 фактично стає власником всього майна. Тому її не можна вважати неплатоспроможною.

Отже, факт відсутності у відповідачки коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у відповідачки будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

В даному випадку вимогу ОСОБА_4 про визнання за відповідачем права власності на спільне майно і стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ неподільних речей, якими є нежитлове приміщення та автомобіль, шляхом виділення їх у власність відповідачки та стягнення з неї компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Крім того, ВП ВС у наведенцій справі констатувала, що внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі.

Вказане свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки з урахуванням звіту з незалежної оцінки майна від 02 листопада 2022 року, виконаного Товарною біржою «ПРОФІ - ТН» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 50/22, виданий ФДМ України 31 січня 2022 року), ринкова вартість нежитлового приміщення № 30к, загальною площею 3,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , становить 108430,00 грн, то слід припинити право ОСОБА_1 на належну йому частку в майні: нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , визнавши в цілому право власності на вказане майно за ОСОБА_2 та стягнувши з неї на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 54215 грн за частку в майні.

Натомість, що стосується автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску, то колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову в наведеній частині, оскільки згідно наданих самим позивачем доказів автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску, у висновку експерта № 102-22 від 07.11.2011 відсутні відомості про те, що об`єкт досліджувався, а його середьноринкова вартість визначена на підставі середніх ринкових цін колісного транспортного засобу (а.с. 60).

З рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 у справі за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міськзелентрест», Приватного підприємства «Будинок-Сервіс 203», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування збитків вбачається, що згідно висновку експерта № 38-20 по дослідженню колісного транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», 2002 року випуску, складеного 11.03.2020, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику атомобіля внаслідок події (падіння дерева на автомобіль), яка відбулася 21.11.2019, визначається рівною 100902,36 грн (а.с. 28).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та зменшуючи розмір шкоди, порівняно із заявленою позивачем (50451,18 грн відповідно до своєї частки у спільному частковому майні), суд взяв до уваги вимоги ч. 2 ст. 1193 ЦПК України та з урахуванням грубої необережності потерпілого позивача ОСОБА_1 стягнув з відповідача ПП «Будинок-Сервіс 203» 25226,00 грн.

Враховуючи встановлений розмір матеріальної шкоди 100902,36 грн та розмір визначеного експертом середньоринкової вартості автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112 CDI», д/н НОМЕР_2 , 2002 року випуску, станом на 21.11.2019 - 103750,00 грн, ненадання його позивачем, в розпорядженні якого автомобіль перебував, для огляду та оцінки експерту, колегія суддів приходить до висновку про фізичне знищення такого автомобіля та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову в частині припинення права ОСОБА_1 на належну йому частку, визнання за відповідачкою права власності та таке майно в цілому зі стягненням за неї компенсації позивачу.

Роблячи такий висновок, колегія суддв виходить із добросовісності цивільних відносин як певного стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Натомість, таке виключається у разі виділення у власність відповідачці зі стягненням з неї компенсації вартості частки позивача фактично знищеного автомобіля, пошкодження якого сталися частково з вини самого позивача, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Щодо частки відповідачки у вказаному автомобілі, вона не позбавлена права стягувати завдану і їй пошкодженням автомобіля майнову шкоду з винних осіб.

Допущені судом неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та припинення часткової сумісної власності подружжя припинення його права на належну йому частку в майні: нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , визнавши в цілому право власності на вказане майно за ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 54215 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню частина судового збору, сплаченого ним за подання позову (1074,90 грн) та апеляційної скарги (1612,35 грн), що становить 1343,63 грн (1074,90 + 1612,35:2), а також понесені позивачем витрати на проведення незалежної оцінки майна в розмірі 1500 грн, а всього 2843,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та припинення часткової сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Припинити право ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) на належну йому частку в майні: нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , визнавши в цілому право власності на вказане майно за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) грошову компенсацію в розмірі 54215 грн за частку в майні: нежитлове приміщення № 30к, загальною площею 3,5 кв.м, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) судові витрати у розмірі 2843,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 03 грудня 2024 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко