Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4299/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виноградівської міської ради, про визнання права власності.

У підготовчому судовому засіданні позивачем подано заяву про зміну підстав позову.

Змінені позовні вимоги мотивовано тим, що вимогою позову є визнання за права власності, набутого в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,89 га, яка належала матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-3K№003817.

Позовна вимога була обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 . Заповіт не залишала. До складу спадщини ввійшла вказана земельна ділянка. Спадкоємці першої черги, крім позивачки, відсутні. Чоловік спадкодавиці помер, померла також і друга донька спадкодавиці. Нотаріальний спосіб оформити спадщину неможливий через те, що факт прийняття спадщини нотаріусом не визнається: позивачка не зареєстрована за адресою реєстрації спадкодавця, не подала заяву про прийняття спадщини. Проте, позивачка фактично проживала разом зі спадкодавцем постійно на день відкриття спадщини, про що подано достатньо доказів.

Проте, обґрунтовуючи вимогу позову, позивачка, не взяла до уваги інший акт спадкування, встановлений Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.05.2017 у цивільній справі №299/1432/17. Внаслідок цього вимога у даній справі заявлена не на належній правовій підставі, яку слід змінити з урахуванням обставин, встановлених рішенням суду, що набрало законної сили.

Так, обставини, що встановлені Рішенням суду від 29.05.2017 у цивільній справі №299/1432/17, мають юридичне значення у даній справі, є преюдиційними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , 1924 р.н.

ОСОБА_2 за життя залишила заповіт, посвідчений Фанчиківською сільською радою 22.01.2002, яким все своє майно заповіла своїй дочці - ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті матері, заповідача.

ОСОБА_3 є рідною сестрою позивачки ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки на день смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за заповітом, яким все майно заповідано ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину за заповітом, однак не оформила її з отриманням правостановлюючих документів на своє ім`я, то право власності на все майно, що ввійшло до складу спадщини ОСОБА_2 , перейшло в порядку спадкування за заповітом до ОСОБА_3 , рідної сестри позивачки, в тому числі, і право власності на земельну ділянку площею 0,89 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I- 3K№003817, що є предметом позову у даній цивільній справі.

Позивач вправі змінити підстави позову.

Користуючись цим правом, позивач просить розглядати заявлену позовну вимогу з вказаних підстав.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.05.2017 у цивільній справі №299/1432/17 визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності в цілому на житловий будинок, загальною корисною площею 75,4 кв.м., житловою 58,8 кв.м. з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки ОСОБА_2 , 1924 р.н., що підтверджується довідкою Виноградівського РАГСу від 25.01.2005 року №4.

Остання залишила заповіт посвідчений Фанчиківською сільською радою 22.01.2002 року, яким все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла своїй дочці ОСОБА_3 .

Сестра позивачки ОСОБА_3 прийняли спадщину за матір`ю ОСОБА_2 , у порядку, передбаченому ч. 3 ст.1268 Цивільного кодексу України 2003 року, оскільки проживала разом з матір`ю на момент її смерті, що підтверджується довідками Фанчиківської сільської ради від 28.03.2017 року №346 та №347, але не оформила спадщину.

ОСОБА_4 , 1958 р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно - 5/6 частин жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 3 ст.1268 Цивільного кодексу України 2003 року спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки Фанчиківської сільської ради від 05.01.2017 року №02-10/8 позивачка поховала свою сестру ОСОБА_5 , а після її смерті здійснює жогляд за дворогосподарством в АДРЕСА_1 , тому у відповідності до положень ч. З ст.1268 Цивільного кодексу України 2003 року, вважається такою, що прийняла спадщину.

Витягами з Спадкового реєстру виданими 23.12.2016 року за № 46287811 та №46287860 підтверджується, що ОСОБА_5 , заповітів і спадкових договорів не залишала, а після її смерті з 2005 по 2016 рік за спадщиною ніхто не звертався.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом за батьком ОСОБА_6 на 1/6 частину спадкового будинку та спадкоємцем другої черги за законом за сетрою ОСОБА_3 на 5/6 частин будинку.

Змінені позовні вимоги мотивовано тим, що вимогою позову є визнання права власності, набутого в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,89 га, яка належала матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-3K№003817 (а.с.11-11 зв.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , 1924 р.н., мати позивачки ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 за життя залишила заповіт, посвідчений Фанчиківською сільською радою 22.01.2002, яким все своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті матері, заповідача.

До складу спадщини за заповітом ввійшло, зокрема, і право власності на земельну ділянку, посвідчене Державним актом на право власності на землю I- 3K№003817, виданим на ім`я ОСОБА_2 .

Відтак, ОСОБА_3 успадкувала вказану земельну ділянку за заповітом.

ОСОБА_3 є рідною сестрою позивачки ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . На день її смерті відкрилася спадщина за законом.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом (друга черга) до майна ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті ОСОБА_5 , успадкувала майно, що ввійшло до складу спадщини. Спадкування - це перехід права власності від спадкодавця до спадкоємців, є одним із способів набуття права власності.

Хоча ОСОБА_3 і прийняла спадщину за заповітом, проте не оформила її та не отримала правовстановлюючого документу на майно на своє ім`я. Це є перешкодою для нотаріального оформлення спадщини позивачкою.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом другої черги після смерті рідної сестри. Спадщину прийняла. Інших спадкоємців не має. Рішенням суду за позивачкою визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті сестри на житловий будинок.

Належність спадкодавцю спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

За вказаних обставин позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в цілому в порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 0,89 га, розташовану на території Фанчиківської сільської ради із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на землю I-3K № 003817, зареєстрованого у Книзі записів державних актів за №211.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо