АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Чернівці

cправа № 725/4952/24

провадження № 822/1000/24-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07 жовтня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Нестеренко Є.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виключення майна з акту опису та арешту.

Вказує на те, що відповідно до виконавчого провадження № 74593943 про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_3 постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління від 01 травня 2024 року ОСОБА_4 здійснено опис та арешт майна: а саме: пральної машини марки «Indesit», мікрохвильової печі марки «Delfa», кавоварки марки «Sieko», електричного чайника марки «Liberton», геймерського крісла, електровентилятора марки «Germatic», кухонного набору білого кольору, разом із врізаною газовою плитою марки «Liberty», витяжки чорного кольору, два офісних стільці, дерев`яного крісла, монітора марки «Asus».

Вказує, що дане майно належить йому на праві власності, проте на даний момент воно передано у тимчасове користування ОСОБА_2 .

Просив суд виключити з опису та звільнити майно з-під арешту у виконавчому провадженні № 74593943 про стягнення з ОСОБА_5 коштів на користь ОСОБА_3 за постановою про опис та арешт майна боржника державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Фалібогою Х. П від 01 травня 2024 року, а саме: пральної машини марки «Indesit», мікрохвильової печі марки «Delfa», кавоварка марки «Sieko», електричного чайника марки «Liberton», геймерського крісла, електровентилятора марки «Germatic», кухонного набору білого кольору, разом із врізною газовою плитою марки «Liberty», витяжки чорного кольору, два офісних стільці, дерев`яного крісла, монітора марки «Asus».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виключення майна з-під опису то арешту відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не надав належних доказів на підтвердження належності йому на праві власності спірного майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою накладну №1781/19 від 01 червня 2019 року та товарний чек від 05 жовтня 2022 року, що достовірно підтверджує придбання ним відповідних речей.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

01 квітня 2024 року постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібогою Х. П. об`єднано виконавчі провадження № 61955807, 65365489, 68250168, 73299884, 73332676, 73788334, 74410805, 74534292 у зведене виконавче провадження № 74593943 про стягнення заборгованості у розмірі 5548 доларів США 22 центи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

01 травня 2024 року постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібогою Х. П. описано та накладено арешт на майно, а саме: пральну машину марки «Indesit», мікрохвильову піч марки «Delfa», кавоварку марки «Sieko», електричний чайник марки «Liberton», геймерське крісло, електровентилятор марки «Germatic», кухонний набір білого кольору, разом із врізною газовою плитою марки «Liberty», витяжку чорного кольору, два офісних стільці, дерев`яне крісло, монітор марки «Asus».

Складений акт підписаний учасниками опису, в тому числі боржником, без зауважень. Все описане майно залишено боржнику.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно статті 41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Частиною першої статті 316ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом частин першої, другої статті 319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріалами справи встановлено, що 01 травня 2024 року постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібогою Х. П. описано та накладено арешт на майно, а саме: пральну машину марки «Indesit», мікрохвильову піч марки «Delfa», кавоварку марки «Sieko», електричний чайник марки «Liberton», геймерське крісло, електровентилятор марки «Germatic», кухонний набір білого кольору, разом із врізною газовою плитою марки «Liberty», витяжку чорного кольору, два офісних стільці, дерев`яне крісло, монітор марки «Asus».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок арешту і вилучення майна (коштів) боржника. Відповідно до цієї статті арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша - третя статті 89 ЦПК України).

Отже, вказані норми передбачають можливість власника майна, що не належить боржнику звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Однак у такому випадку позивач повинен довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов`язує право власності на арештоване майно, а також факт порушення його права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності у матеріалах справи доказів належності описаного майна позивачу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Опис та арешт майна державним виконавцем було здійснено у квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 у якій проживає боржник ОСОБА_2 , яка була присутня під час винесення постанови про опис та арешт майна боржника та із її змістом була ознайомлена під підпис, так як визначена державним виконавцем відповідальною особою за зберігання майна. Будь-які зауваження або заяви ОСОБА_2 щодо належності описаного майна у вказаній постанові відсутні. З огляду на це, у державного виконавця були достатньо обґрунтовані підстави вважати, що описане та арештоване майно належить саме боржнику.

Крім того, надані позивачем до позовної заяви документи не можуть бути прийняті судом в якості доказів на підтвердження належності йому описаного майна, оскільки із таких не можливо встановити тотожність майна, перелік якого наведено в постанові про опис та арешт майна боржника із майном, яке позивач придбав.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 13 грудня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна