КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5071/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Комаравцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року,

встановив:

у серпні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений 08 червня 2018 року між нею та відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини фактично припинені, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року позов було задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та надати сторонам строк на примирення шість місяців, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить волевиявленню та інтересам позивача. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 110, 112 СК України.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, не було враховано наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, не було забезпечено участь в судовому засіданні сторін, не було вжито заходів до примирення подружжя. Однак, такі доводи скаржника є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 08 червня 2018 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 29. В шлюбі народилися діти, ОСОБА_3 - 17 липня 2018 року та ОСОБА_4 - 26 січня 2013 року.

Положеннями ст. 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до передчасного вирішення спору, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідач направляв до суду першої інстанції заяву про надання строку для примирення подружжя, посилаючись на те, що примирення між сторонами можливе та шести місяців для цього буде достатньо. Зазначав, що дружина перебуває за кордоном.

В письмових запереченнях позивач зазначає, що відносини з колишнім чоловіком не склались, бажання зберегти сім`ю відсутнє, подружжя з березня 2022 року не проживає разом, а розірвання шлюбу на спілкування відповідача з дітьми та їх виховання та інтереси не впливає. Отже суд дійшов висновку, що строк на примирення не може вплинути на рішення розірвати шлюб одним із подружжя. Такий висновок суду є обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим у справі обставинам.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 наголошував, що бажає примиритися зі своєю дружиною з метою збереження сім`ї та дотримання інтересів дітей. Однак, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , з жовтня 2022 року сторони не спілкуються, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Також позивач наразі перебуває з дітьми за кордоном.

Положеннями ст. 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З урахуванням обставин справи та заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2024 року.

Головуючий

Судді