Справа № 147/1664/23
Провадження № 22-ц/801/1109/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 рокуСправа № 147/1664/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року, постановлене у складі судді Мудрак А. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначає, що 08 серпня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики №08/08/19-1, згідно з умовами якого, він, як позикодавець передає у власність позичальнику ОСОБА_2 , а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 71213,60 коп., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто, до 08 листопада 2019 року. 12 серпня 2021 року між ним і відповідачем було укладено додаткову угоду до договору позики №08/08/19-1 від 08 серпня 2019 року, згідно з якою було внесено зміни в п.1, п.5, п.6 договору та зазначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 103757,50 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 18 місяців, тобто до 08 лютого 2023 року. Згідно з п.5 додаткової угоди позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 додаткової угоди: 214 доларів США кожного місяця. Також, 12 серпня 2021 року відповідач у власноручно написаній розписці зазначила, що кошти в сумі 103757,50 грн отримала у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 08 лютого 2023 року включно. Відповідно п.10 договору у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Станом на 07 грудня 2023 року ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконала і грошові кошти не повернула, а її заборгованість складає 86475 грн 25 коп, яку ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача.

Рішенням Тростянецького районного суду від 21 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилався на неповне з`ясування судом обставин справи, не врахування того, що визначений строк повернення позики закінчився 08 лютого 2023 року, а відповідачка здійснила останній платіж 29 грудня 2023 року; крім цього платежі за додатковою угодою до договору позики №08/08/19-1 від 08 серпня 2019 року відповідач робила не кожен місяць, допускала один платіж на 10 місяців, а тому має сплатити неустойку за прострочення повернення коштів.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Відповідно до ст. 367 УПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Тростянецького районного суду від 21 березня 2024 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики №08/08/19-1, згідно з умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 71213 гривень 60 копійок, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто до 08 листопада 2019 року (а.с.4).

12 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору позики №08/08/19-1 від 08 серпня 2019 року, згідно з умовами якої було внесено зміни в п.1, п.5, п.6 та зазначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 103757 гривні 50 копійок, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 18 місяців, тобто до 08 лютого 2023 року (а.с.5).

Згідно з п.5 додаткової угоди позичальник зобов`язаний повертати позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 додаткової угоди по 214 доларів США кожного місяця.

12 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_2 власноруч написала розписку, в якій зазначила, що отримала позику від ОСОБА_1 12.08.2019 в сумі 103757,50 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 3850 доларів США, згідно додаткової угоди від 12 серпня 2021 року і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 до 08 лютого 2023 року включно (а.с.35).

Згідно з п.9 договору позики позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно п.10 договору позики у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним Договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період з 12.08.2021 по 07.12.2023 відповідачем (позичальником) було сплачено 79372 грн., що еквівалентно 2500 доларів США основного боргу (дати платежів зазначені з 28.08.2021 по 13.04.2023), та 41930 грн., що еквівалентно 1147 доларів США неустойки (дати платежів зазначено з 07.07.2023 по 29.11.2023).

Також зазначено (на думку позивача), що залишок боргу за договором становить 1350 доларів США, що еквівалентно 50355 грн.

Неустойка нарахована з 02.07.2023 по 07.12.2023 за 155 днів в розмірі 1% від загальної суми заборгованості та становить 36120,25 грн. Тому загальна сума боргу з нарахованою неустойкою складає 86475,25 грн. (а.с.7).

Даний розрахунок заборгованості в частині дати внесення платежу та розміру платежів, внесених боржником відповідачем у справі ОСОБА_2 сторонами визнається.

15.12.23 року відповідачем платіжною інструкцією P24AD7727 було здійснено оплату на суму 3860,00 грн. та 29.12.23 платіжною інструкцією P24AD7089 на суму 11420,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем сплачено 79372 грн. основного боргу за розрахунками позивача, 41930 грн., які останній безпідставно зарахував як неустойку, та 15280 грн. у грудні 2023 року, а всього 136582 грн., що еквівалентно 4036 доларів США, тому заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 відсутня.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 37076 грн.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не врахував визначеного сторонами строку повернення позики, прострочення відповідачкою платежів, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов`язання визначенні статтею 611 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 стверджував про те, що залишок боргу за договором позики становить1350 доларів США, що еквівалентно 50355,00 грн., які просить стягнути з відповідача як суму основного боргу.

Разом із тим, як зазначено у розрахунку заборгованості та не оспорюється позивачем, відповідачем ОСОБА_2 за період з 07.07.2023 по 29.12.2023 було здійснено платежі на загальну суму 57210 грн. (41930 грн.(які позивач зарахував як неустойку за період 07.07.2023 по 29.11.2023) + 15280 грн. (які відповідач сплатила у грудні 2023 року)), що підлягали зарахуванню в рахунок погашення боргу.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.

Не виключається забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього); недоговірних зобов`язань, що не характерно, проте положеннями статті 549 ЦК не виключається; позитивних та негативних зобов`язань. Як правило, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошовитих коштів та ін.). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст 549 ЦК України).

Тлумачення ст 549 свідчить, що пеня є змінною величиною, оскільки її нарахування відбувається за кожен день прострочення.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18).

Суд першої інстанції правильно врахував, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Верховний Суд наводив висновки щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (див. постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, тощо;

у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У справі, що переглядається, суд встановив, що позивач (позикодавець) просив стягнути з позичальника неустойку за час прострочення повернення позики під час дії в Україні воєнного стану.

Судом враховано, що законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (п. 15 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 сплатила 79372 грн. основного боргу за розрахунками позивача, 41930 грн., які позивач безпідставно зарахував як неустойку, та 15280 грн. у грудні 2023 року, тобто, всього сплатила 136582 грн., що еквівалентно 4036 доларів США. Вказане свідчить про відсутність заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовної вимоги про стягнення заявленого позивачем залишку боргу 50355 грн та 36120,25 грн неустойки.

Твердження апелянта, про те, що відсутні підстави для застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до вказаних правовідносин не заслуговують на увагу та спростовуються наявними по справі доказами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо частково задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук