УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

29 травня 2024 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лутай А.М. вивчивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту здійснення самостійного виховання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся в суд із заявою про встановлення факту здійснення самостійного виховання дитини.

Заяву обгрунтовує тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 25.09.2015 шлюб розірвано. За спільною згодою із ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 залишився проживати разом із заявником, який самостійно виховує його та утримує.

Зазначає, що встановлення даного факту йому необхідно для вирішення питань щодо виховання сина, а саме оформлення необхідних документів в установах які вимагають дозвіл матері.

Просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у порядку окремого провадження, визначений статтями 293 та 315 ЦПК України.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини. Хоча зазначений у частині 1 ст. 315 ЦПК України, перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати не будь-які факти, а лише ті, які тягнуть для заявника певні правові наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 р. (справа № 760/19921/16-ц провадження № 61-147 св 17), який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до даних правовідносин.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до п.1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про прийняття до розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачається позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесений її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже закрито - закриває провадження в ній.

Як встановлено Верховним Судом у постанові Великої Палати від 22 вересня 2022 року в справі № 462/5368/16-ц, захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

В матеріалах справи відсутні посилання на такі факти, а лише зазначено, що це необхідно для вирішення питань щодо виховання сина, а саме оформлення необхідних документів в установах які вимагають дозвіл матері.

У випадку наявного спору між сторонами щодо виховання, утримання дитини, заявник вправі звернутись до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні, вихованні, утриманні дитини, що буде ефективним способом захисту прав та інтересів заявника чи дитини.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини з метою необхідності захисту можливо порушених прав та інтересів особи в майбутньому не допускається.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини не є тим фактом, котрий породжує для заявника певні правові наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав.

Вимога про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини не є вимогою, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень статей 293, 315 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки не може бути встановлений в судовому порядку факт самостійного вихованні утримання дитини і така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір щодо здійснення батьківських прав, котрий нотаріально посвідчений та предметом якого є місце проживання, утримання, виховання спільного сина - ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, 353 ЦПК України, суддя,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи - ОСОБА_2 про встановлення факту здійснення самостійного виховання дитини.

Ухвала суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.М. ЛУТАЙ