Рішення

Іменем України

"27" листопада 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

встановив:

Заявниця звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 27.01.2007 року по даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 на протязі сумісного проживання з Заявником вчиняв домашнє насильство, застосовував фізичне та психологічне насилля в присутності дитини.

За наслідком даної події, а саме 29.06.2024 року, вона звернулася з нанесеними тілесними ушкодженнями до травматологічного пункту філія №3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва та з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності до Солом`янськбго УП НП у м. Києві. Довідкою № 3328, наданою травматологічним пунктом філії №3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва, консультаційним висновком невролога та торакального хірурга лікарні «Медб.уд», консультаційним висновком офтальмолога ТОВ «Клініка ВІЗІО- Плюс» та висновком експертного дослідження №043-189-2024 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи підтверджуються нанесені заявнику тілесні ушкодження.

Заявниця зазнає психологічного тиску з боку свого чоловіка а тому просить видати відносно нього обмежувальний припис строком на шість місяців, заборонивши йому: перебувати та проживати у будинку де вони проживають; наближатися на 100 м до місця її проживання та роботи; обмежити спілкування з нею.

Заявниця в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, і суду пояснила, що на даний час чоловік перебуває на службі в ЗСУ, але вона та дитина його боїться, що в разі повернення він буде знову знущатись на нею..

ОСОБА_2 в судове засдіання не з`явився. Згідно ст.350-5 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутність заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Суд заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони з 27.01.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку.

З листа Солом`янського управління поліції ГУ НП у м.Києві від 25.09.2024 вбачається, що заява ОСОБА_1 з приводу вчинення домашнього насильства з боку чоловіка ОСОБА_2 , в Солом янському управлінні поліції зареєстрована за Вх. № А-21668, розглянута. По даному факту проведено перевірку.

Відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП (ВАВ 583539) а також проведено бесіду про відповідальність за вчинення домашнього насильства відповідно до законодавства України.

Листом Солом`янського управління поліції ГУ НП у м.Києві від 18.07.2024 року втановлено, що за заявою ОСОБА_1 зареєстровано матеріал в ЄО за №30239 від 17.07.2024 року, який в подальшому буде внесено до ЄРДР.

29.06.2024 року заявниця звернулася з нанесеними тілесними ушкодженнями до травматологічного пункту філія №3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва. Довідкою № 3328, наданою травматологічним пунктом філії №3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва, консультаційним висновком невролога та торакального хірурга лікарні «Медб.уд», консультаційним висновком офтальмолога ТОВ «Клініка ВІЗІО- Плюс» та висновком експертного дослідження №043-189-2024 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи підтверджуються нанесені заявнику тілесні ушкодження.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. п. 3, 7, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього заборонних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Особа, яка постраждала від домашнього насильства-особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник-особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, у тому числі: подружжя, діти одного з подружжя, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

В свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження фактів домашнього насильства, заявником надано наступні докази, які досліджені в судовому засіданні, а саме: копією заяви ОСОБА_1 та листів Солом`янського управління поліції ГУ НП у м.Києві від 18.07.2024 року,25.09.2024 року; довідкою № 3328, наданою травматологічним пунктом філії №3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва, консультаційним висновком невролога та торакального хірурга лікарні «Медбуд», консультаційним висновком офтальмолога ТОВ «Клініка ВІЗІО- Плюс» та висновком експертного дослідження №043-189-2024 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї від 03.09.2024 року №452, складеним Солом`янським районним в місті Києві центром соціальних служб, неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня місяця 2024 року проживає (перебуває) разом з матір`ю ОСОБА_1 за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що Заявниця ОСОБА_1 зазнає зі сторони Заінтересованої особи, ОСОБА_2 , домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, а відтак, наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення Заінтересованою особою насильства відносно Заявника у майбутньому та настання тяжких наслідків його вчинення.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини стосовно порушеного Заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі статті 3 Європейської Конвенції з прав людини, а також права на життя згідно статті 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно статті 8 цієї Конвенції.

Суд вважає, що вжиті Заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Отже, заявник довела перед судом про те, що щодо неї вчинялося психологічне та фізичне насильство.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи викладене, з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку Заінтересованої особи по відношенню до Заявниці, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог Заявниці, а саме, повністю задовольнити її вимоги щодо обмежень, але строком на 2 місяці.

На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у даній конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, оскарження не зупиняє його виконання.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 350-1, 350-2, 350-5, 350-6, 350-8, 353, 430 ЦПК України,

Вирішив:

Заяву задоволити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 ), якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ):

- заборонити перебувати за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до ОСОБА_1 , : АДРЕСА_1 ;

- заборонити розшукувати вести телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

Заборонити спілкуватись з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити строк дії обмежувального припису 6 ( шість ) місяців.

Про видачу обмежувального припису повідомити Солом`янське управління поліції ГУ Національної поліції України в м.Києві для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік, а також Солом`янську адміністрацію в м.Києві.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Суддя : Т.Є.Іванюта