ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27»травня 2024 року

м. Харків

справа № 619/760/24

провадження № 22ц/818/2010/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 березня 2024 року в складі судді Овсяннікова В.С.

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 вересня 1999 року вона з ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що питання щодо розірвання шлюбу наразі перебуває у провадженні Дергачівського районного суду Харківської області.

Вказала, що на теперішній час шлюбні відносини між ними припинилися. Вони проживають окремо. Відповідач належним чином перестав виконувати свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення та виховання дитини.

Посилалася на те, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 31 960,00 грн, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до повноліття дитини; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково,стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі. Зокрема, зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги майновий стан відповідача. Він є керівником, головою Фермерського господарства «Любава» та його засновником. Також, акцентував увагу суду на тому, що відповідач відзив до суду першої інстанції не подавав, що свідчить про те, що він фактично не заперечує проти заявленої нею вимоги про стягнення аліментів в розмірі 31 960,00 грн та не надавав відомостей щодо неможливості оплати ним такого розміру. Заяв про зменшення розміру аліментів не подавав.

01 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_3 через свого представника до суду апеляційної інстанції подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу -необґрунтованою. При цьому посилався на те, що розмір аліментів на утримання дитини, що просить стягнути з нього позивачка є надмірно високим. Позивачкою не наведено доказів необхідності стягнення з нього аліментів саме в такому розмірі. Окрім того, він не має фінансової можливості надавати таку допомогу в розмірі 31 960,00 грн щомісячно, оскільки на даний момент у нього відсутня постійна робота. Він отримує лише пенсію по інвалідності в розмірі 3 099,00 грн. Крім того, здійснює догляд за своєю матір`ю похилого віку.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 3 500,00 грн, який є достатнім для забезпечення потреб дитини та який відповідач може надавати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.7).

З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 04 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03 квітня 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 є одним із засновників та керівником Фермерського господарства «Любава» (а.с.28).

ОСОБА_3 надав разом з відзивом на апеляційну скаргукопію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 30 серпня 2023 року, з якого вбачається, що він є інвалідом ІІ групи, вид пенсії по інвалідності; копію довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 699106 від 03 квітня 2023 року, за яким ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності з 03 квітня 2023 року;копію пенсійного посвідчення своєї матері ОСОБА_6 ; копію довідки про доходи № 971571, з якої вбачається, що за період з 01 вересня 2023 року по 29 лютого 2024 року ОСОБА_3 отримано пенсію в загальному розмірі 18 596,64 грн; копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 листопада 2023 року кримінальне провадження № 30002399 за частиною 1 статті 438 КК України; копію акту про пожежу від 11 квітня 2023 року; копію талону -повідомлення єдиного обліку № 4543 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06 січня 2023 року; копію довідки про надходження грошових коштів на поточні рахунки Фермерського господарства «Любава» позичальника в інших банківських установах від 01 квітня 2024 року, відповідно до якої надходження на рахунки за січень-березень 2024 року 0,00; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Частиною першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до статті 80 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як вбачається з положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років 3 196,00 грн.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 723/3193/19-ц (провадження № 61-11454св20).

Отже, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись або за домовленістю між батьками, або за рішенням суду.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 500,00 грн, який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Задовольняючи позов частково та стягуючи аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 500,00 грн щомісяця і до досягнення нею повноліття, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 є працездатною людиною і як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання, також суд першої інстанції врахував стан здоров`я, матеріальне становище сторін та наявність інших утриманців.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Доказів того, що такий розмір аліментів є надмірним, та покладення на відповідача обов`язку з його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять.

Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалено з урахуванням розміру доходів відповідача.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі матеріали справи не містять та до суду апеляційної інстанції їх також не надано. В свою чергу до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 надав копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 30 серпня 2023 року та копію довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 699106 від 03 квітня 2023 року, за яким ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності з 03 квітня 2023 року, а також копію довідки про доходи № 971571, з якої вбачається, що за період з 01 вересня 2023 року по 29 лютого 2024 року ОСОБА_3 отримано пенсію в загальному розмірі 18 596,64 грн, тобто 3 099,44 грн в місяць.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі зміни майнового стану чи стану здоров`я платника аліментів ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних з нього аліментів.

З огляду на викладене вище доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, а її апеляційна скарга залишена без задоволення, тому підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 27 травня 2024 року.