Номер провадження: 22-ц/813/6328/24
Справа № 522/1816/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава України в особі Одеської обласної прокуратури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою керівника Одеської обласної прокуратури Домущей І.,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в обґрунтування якої зазначив що 29.02.2012 року прокурор Одеської області прийняв постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (1960 року) та розпочато досудове слідство у кримінальній справі № 50.

13.04.2012 року втратив чинність кримінально-процесуальний кодекс України, в зв`язку з чим Одеська обласна прокуратура 12.02.2018 року внесла відомості до ЄРДП № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України.

У подальшому, постановою слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 06.05.2022 року погодженою заступником начальнику відділу СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області, кримінальне провадження № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_1 - закрито, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України.

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом упродовж 122 місяців та 7 днів, тобто з 29.02.2012 року дня притягнення в якості обвинуваченого, до закриття кримінального провадження 06.05.2022 року.

У зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом у кримінальній справі № 50 за ч. 4 ст. 368 КК України (1960 року) від 29.02.2012 року та у подальшому у кримінальному провадженні № 0000122 від 12.02.2018 року упродовж 122 місяців та 7 днів, тобто з 29.02.2012 року - дня притягнення в якості обвинуваченого, до закриття кримінального провадження 06.05.2022 року слідчим СВ Болградського РВП ГУ НП в Одеській області ГУНП в Одеській області у зв`язку із відсутністю в діях позивача - ОСОБА_1 , ознак кримінального правопорушення, позивач перебував в стані абсолютної невизначеності стосовно своєї долі, доведення своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років, що стало причиною моральних страждань.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави України на його користь компенсацію заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 817400 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 13 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, задовольнив.

Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 817400 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що тривале безпідставне притягнення позивача до кримінальної відповідальності (з 2012 року), затягнутий процес досудового розслідування та судового розгляду призвели до моральних страждань, що настали у зв`язку з тримання під вартою з 23.04.2014 року по 14.02.2015 року, заборонами, доведеністю своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим.

Суд вважав, що внаслідок кримінального переслідування, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду позивачу завдано моральну шкоду, розрахунок компенсації якої підлягає за період з 29.02.2012 року по 06.05.2022 року (дата закриття кримінального провадження), виходячи із мінімальної зарплати у розмірі 6700 грн і складає 817400 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі керівник Одеської обласної прокуратури Домущей І. просить рішення змінити та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 98773 грн, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі керівник Одеської обласної прокуратури Домущей І. зазначає, що стягнувши на користь позивача моральну шкоду у сумі 817400 грн, суд першої інстанції вказав на перебування позивача під слідством та судом упродовж 122 місяців та 6 днів, а саме з 29.02.2012 року (день порушення кримінальної справи № 50) по 06.05.2022 року (день закриття кримінального провадження № 0000122).

Проте, судом не враховано, що розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18 зазначив, що притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувачення ОСОБА_1 у кримінальній справі № 50 пред`явлено 20.04.2012 року.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосовування до розрахунку середньої заробітної плати у розмірі 6700 грн, в той час як станом на час розгляду справи положеннями ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 грн.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.08.2024 року відкрито провадження у справі та позивачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву до суду не надходило.

Копію ухвали про відкриття провадження Одеська обласна прокуратура отримала 06.08.2024 року о 13:29 годині в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами ОСОБА_1 отримав особисто 17.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

Одеська обласна прокуратура про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом отримання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» до Електронного кабінету 24.08.2024 року о 18:19 годині, що підтверджується довідкою.

Прокурор Пустовой В.С. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, шляхом отримання судової повістки 08.10.2024 року та 17.10.2024 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що тривале безпідставне притягнення позивача до кримінальної відповідальності (з 2012 року), затягнутий процес досудового розслідування та судового розгляду призвели до моральних страждань, що настали у зв`язку з тримання під вартою з 23.04.2014 року по 14.02.2015 року, заборонами, доведеністю своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим.

Суд вважав, що внаслідок кримінального переслідування, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду позивачу завдано моральну шкоду, розрахунок компенсації якої підлягає за період з 29.02.2012 року по 06.05.2022 року (дата закриття кримінального провадження), виходячи із мінімальної зарплати у розмірі 6700 грн і складає 817400 грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.02.2012 року прокурором Одеської області прийнято постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та 29.02.2012 року прокуратурою Одеської області розпочато досудове слідство у кримінальній справі № 50 відносно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

03.03.2012 року прокуратура Одеської області пред`явила ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

27.04.2012 року заступником прокурора Одеської області погоджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 50 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ч.4 ст. 364 КК України, та направлено до суду для розгляду по суті.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 3 ч. 4 ст. 368 КК України до 8 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій чи адміністративно-господарських обов`язків в державних органах, органах місцевого самоврядування, та інших форм власності організацій, закладів, установ на строк 3 роки, з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.08.2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року залишена без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін. (а.с. 38).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.10.2014 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 та його захисника задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05.08.2014 року щодо ОСОБА_1 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.01.2015 року вирок Малиновського районного суду міста Одеса від 23.04.2014 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч.3 та ч. 4 ст. 368 КК України скасовано, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України направлено до Малиновського районного суду міста Одеси для нового судового розгляду, в іншому складі суду.

Постановою Малиновського районного суду міста Одеса від 10.07.2017 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України повернуто прокурору Одеської обласної прокуратури для організації та проведення додаткового досудового слідства.

Одеська обласна прокуратура 12.02.2018 року внесла відомості до ЄРДП № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України та розпочала досудове розслідування кримінального провадження № 0000122 у зв`язку з тим, що на момент повернення кримінальної справи № 50 для організації та проведення додаткового досудового слідства, кримінально-процесуальний кодекс України 1960 року втратив чинність 13.04.2012 року.

Постановою Одеської обласної прокуратури від 15.02.2018 року, підслідність кримінального провадження № 0000122 визначено за СУ ГУНП в Одеській області.

Постановою Одеської обласної прокуратури від 25.03.2020 року підслідність у кримінальному провадженні № 0000122 змінено та визначено за СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області.

Постановою слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 06.05.2022 року погодженою заступником начальника відділу СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області, кримінальне провадження № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 та ч. 4 ст. 386 КК України.

У зазначеній постанові процесуальний статус ОСОБА_1 обвинуваченого у кримінальній справі № 50 та кримінальному провадженні № 0000122 визначений та в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.ч.3.4 ст.368 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно визначено період перебування позивача під слідством та судом, який повинен, як вважає прокурор, обраховуватися з 20.04.2012 року (часу пред`явлення позивачу обвинувачення) по 10.06.2017 року (справу повернуто прокурору для організації і проведення додаткового досудового слідства) є необґрунтованими, з огляду на таке.

29.02.2012 року прокурором Одеської області прийнято постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та розпочато досудове слідство у кримінальній справі № 50 відносно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

27.04.2012 року заступником прокурора Одеської області погоджено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 50 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 3, ч. 4 ст. 364 КК України.

12.02.2018 року Одеська обласна прокуратура внесла відомості до ЄРДП № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України та розпочала досудове розслідування кримінального провадження № 0000122 у зв`язку з тим, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2017 року кримінальну справу повернуто прокурору Одеської області для організації та проведення додаткового досудового слідства і на момент повернення кримінальної справи № 50 стосовно Боградського міського голови Одеської області Корольова С.В. за ч. 4 ст. 368 КК України для організації та проведення додаткового досудового слідства, кримінально-процесуальний кодекс України 1960 року втратив чинність 13.04.2012 року.

Постановою слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 06.05.2022 року погодженою заступником начальника відділу СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області, кримінальне провадження № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_1 - закрито, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 та ч. 4 ст. 386 КК України.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що моментом початку перебігу періоду перебування позивача під слідством і судом є винесення прокурором постанови від 29.02.2012 року про порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 ст. 368 КК України, а моментом закінчення є винесення слідчим СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області постанови від 06.05.2022 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 та ч. 4 ст. 386 КК України, тому суд першої інстанції правильно встановив періоду перебування позивача під слідством і судом у кримінальній справі № 50 за ч. 4 ст. 368 КК України від 29.02.2012 року та у кримінальному провадженні № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України, розпочатого 12.02.2018 року, протягом періоду з 29.02.2012 року по 06.05.2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремленого посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема і моральна шкода.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від 24 квітня 2017 року у справі № 6-2885цс16, від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що внаслідок розпочатої кримінальної справи та обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, тримання під вартою в період з 29.02.2012 року по 05.07.2012 року, потреби у відшуканні та внесенні застави у розмірі 102000 грн, в подальшому знаходження під процесуальними обмеженнями, пов`язаними із забороною на залишення місця проживання, засудженням судом першої інстанції за вчинення тяжкого злочину до 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна, залишення обвинувального вироку судом апеляційної без змін, тривалої правової боротьби для доведення своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років із конфіскацією майна через невизнання вини у вчиненні інкримінованого злочину, позивач пережив душевні страждання внаслідок яких йому заподіяно моральну шкоду.

Суд першої інстанції виходячи, з вимог розумності і справедливості, враховуючи обставини справи та ступінь страждань позивача, негативні наслідки, які продовжувалися для позивача внаслідок тривалого безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності (з 2012 року), затягнутий процес досудового розслідування та судового розгляду призвели до моральних страждань, що настали у зв`язку з тримання під вартою з 23.04.2014 року по 14.02.2015 року, заборонами, доведеністю своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим; протягом усього цього часу позивач зазнавав страждання у вигляді негативних емоцій людини, абсолютної невизначеності стосовно своєї долі та відсутності ефективного способу правового захисту своїх прав, дійшов висновку, що наявні законні підстави для визначення моральної шкоди, що спричинена позивачу, незаконними діями органами досудового розслідування, прокуратури та суду у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, й становить 817400 грн, виходячи із розрахунку 6700 грн (мінімальна заробітна плата) х 122 місяці 6 днів (перебування під слідством та судом).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі правильно встановлених фактичних обставин справи та належної оцінки поданих сторонами доказів, зробив вірний висновок про наявність підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, визначаючи розмір моральної шкоди помилково виходив із розрахунку 6700 грн мінімального розміру заробітної плати за кожен місць, оскільки положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 грн, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому при вирішенні вказаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України» мінімальної заробітної плати на момент відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Одеської обласної прокуратури Домущей І. залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов