КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/368/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Мещаніновим Анатолієм Михайловичем на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Газ», про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Газ» (далі - ТОВ «Імпульс-Газ»), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в сумі 53 725,00 грн, моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, витрат на проведення оцінки розміру матеріального збитку в сумі 3 500,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 818,00 грн.

Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 14 лютого 2021 року відбулося залиття цієї квартири з розташованої поверхом вище квартири АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить відповідачу. Як встановлено актом про з залиття квартири позивача, виток води припинився після відключення водопостачання мешканцями квартири АДРЕСА_2 . Внаслідок залиття квартира позивача має пошкодження та потребує ремонту.

Оскільки в досудовому порядку відповідач не відшкодував заподіяну йому матеріальну шкоду, позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав. Крім того, внаслідок залиття квартири позивача, йому завдано моральну шкоду, у зв`язку з пошкодженням його майна.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 67 233,39 грн, з яких: 53 725,00 грн - матеріальна шкода, завдана внаслідок залиття квартири; 3 500,00 грн - витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку; 8 926,50 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 1 081,89 грн - судові витрати зі сплати судового збору, а також стягнуто на відшкодування моральної шкоди 8 000,00 грн.

У решті вимог відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Імпульс-Газ», про відшкодування шкоди - залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Мещанінова А.М., 15 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на неналежне повідомлення про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви.

Крім того, апелянт зазначав, що встановлені судом першої інстанції обставини справи не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач не був присутнім під час складання акту про залиття квартири, відповідачу не було відомо про факт залиття квартири позивача, з вимогами про відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири до нього позивач не звертався, вимога про відшкодування шкоди до відповідача не надходила, матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання ним такої вимоги.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У листопаді 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому адвокат Ясинецький О.А. в інтересах ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції всебічно та об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надав належну оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Суд першої інстанції встановив, що вина відповідача підтверджена актом обстеження квартири, а розмір завданої шкоди підтверджений звітом про оцінку збитків. Відповідач пропустив строк на оскарження заочного рішення, не надав заяву на його поновлення з наведенням поважних причин пропуску такого строку. Адвокат Ясинецький О.А. в інтересах ОСОБА_2 також просить стягнути з позивача витрати на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу та його дружині ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві.

Судом встановлено, що 14 лютого 2021 року відбулося залиття водою належної позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_1 , з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 .

Так, згідно з актом обстеження квартири АДРЕСА_1 від 22 квітня 2021 року, складеного комісією та затвердженого директором ТОВ «Імпульс-Газ», зафіксовано, що залиття квартири позивача сталось з квартири АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище, виток води припинився після відключення водопостачання мешканцями вказаної квартири.

У зв`язку із залиттям квартири позивача пошкоджено у кімнаті площею 24,5 кв. м стіну (шпалери) до 6 кв. м та стелю до 2 кв. м, а у кімнаті площею 16,7 кв. м стелю до 1 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності відповідачу з 09 серпня 2010 року.

Згідно зі звітом № 54/21 про оцінку збитків від 21 травня 2021 року розмір матеріальної шкоди, який завдано власнику квартири АДРЕСА_1 становить 53 725,00 грн. За виготовлення цього звіту позивач сплатив ФОП « ОСОБА_4 » 3 500,00 грн, що підтверджується договором від 04 травня 2021 року та квитанцію від 21 травня 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивачу було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді пошкодження належної йому на праві власності квартири, внаслідок її залиття з належної відповідачу квартири, дійшов висновку про те, що позов у частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 53 725,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що внаслідок залиття, що сталось з вини відповідача, було пошкоджено майно позивача, у зв`язку з чим останній був тривалий час позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені його життєві плани, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту квартири вимагало значних додаткових зусиль та часу, а тому, виходячи з вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивачу було завдано моральну шкоду, яку з врахуванням обставин справи та тривалості порушеного права, суд першої інстанції визначив в розмірі 8 000,00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, виходячи з такого.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У частинах 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на думку апеляційного суду, оцінивши належним чином наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачу було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді пошкодження належної йому на праві власності квартири, внаслідок її залиття з належної відповідачу квартири. Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт завдання та розмір завданої шкоди підтверджено належними та допустимими доказами, а саме: актом обстеження квартири та звітом про оцінку збитків.

При цьому, відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у залитті квартири АДРЕСА_1 , отже, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого переконання про доведеність того факту, що залиття квартири АДРЕСА_1 , сталося з вини власника квартири АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги в частині того, що актом не встановлена об`єктивна причина залиття квартири, оскільки відповідач не був присутнім під час складання акту, апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.

Так, актом обстеження квартири АДРЕСА_1 від 22 квітня 2021 року, складеного комісією та затвердженого директором ТОВ «Імпульс-Газ», зафіксовано, що залиття квартири позивача сталось з квартири АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище, виток води припинився після відключення водопостачання мешканцями вказаної квартири.

У зв`язку із залиттям, у квартири позивача пошкоджено у кімнаті площею 24,5 кв. м стіну (шпалери) до 6 кв. м та стелю до 2 кв. м, а у кімнаті площею 16,7 кв. м стелю до 1 кв. м.

Жодними доказами апелянт зазначені обставини не спростував.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В акті повинно бути відображено: дата складання акту; прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що акт не є неналежним доказом наявності вини, оскільки він, у загальному відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними Правилами, в ньому наведені: дата та місце складання; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Зазначені у ньому дані відповідачем не спростовані, акт було складено в присутності спеціалістів. Обов`язкового складення акту безпосередньо у момент залиття Правила, не вимагають.

Також вирішуючи питання щодо розміру завданої шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги звіт про оцінку збитків від 21 травня 2021 року, згідно якого розмір матеріальної шкоди, який завдано власнику квартири АДРЕСА_1 становить 53 725,00 грн

Апеляційний суд зауважує, що ціни спеціалістом взяті з загальнодоступних джерел, та також не спростовані апелянтом.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, у випадку, коли вона зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідачем проігноровано вимоги позивача викладені у претензії про відшкодування матеріальної шкоди від 27 травня 2021 року, відшкодовування шкоди в добровільному порядку не здійснюється.

У результаті залиття квартири позивача, він був тривалий час позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені його життєві плани, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту квартири вимагало значних додаткових зусиль та часу.

Отже, беручи до уваги обставини справи, встановлені під час перегляду справи, ступінь нанесених позивачу збитків, ймовірну глибину душевних страждань позивача, а також засади розумності, співмірності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 8 000,00 грн. є достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру і відповідає принципам розумності і справедливості.

При цьому, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди цілком обгрунтованими та мотивованими, а тому доводи апеляційної скарги про те, чому саме такий розмір моральної шкоди, апеляційним судом відхиляються з огляду на наведене обґрунтування суду першої інстанції.

Жодних доказів на спростування такого обґрунтування апелянт також не надав.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанцій у частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що одним з доводів апеляційної скарги є неналежне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) забезпечуючи єдність судової практики, досліджував питання щодо обов`язковості скасування рішення суду у разі неповідомлення про слухання справи та не участі учасника зазначив: «Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конституційне право на участь у судовому розгляді, у тому числі бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, не може вважатися формальним - це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення.

Так, частинами 1, 3 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Положення ч. 5 та ч. 6 ст. 128 ЦПК України визначають, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасниками судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судового повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Як на поважність причин неявки в судові засідання з розгляду справи апелянт вказує те, що він не був повідомлений судом належним чином про дату, час та місце слухання справи, і суд розглянув справу за його відсутності без належного повідомлення про розгляд.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Проте ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року розгляд даної справи продовжено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначене перше судове засідання на 12 жовтня 2022 року на 10.00 год.

У матеріалах справи містяться судові повістки про виклик відповідача до суду на судове засідання, яке призначене на 12 жовтня 2022 року, які направлялися за адресою: м. Київ, вул. М. Житомирська, (будинок де сталося затоплення) та за адресою АДРЕСА_5 , де відповідач зареєстрований.

Поштові відправлення повернулись до суду без вручення відповідачу з відміткою «за закінчення терміну зберігання» (а.с.76,77).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19) дійшла висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування про час і місце розгляду справи (близький за змістом висновок викладений у пункті 31 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, у пунктах 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/11896/17 від 12 грудня 2018 року).

Судове засідання призначене до розгляду на 12 жовтня 2022 року знято з розгляду в зв`язку з перебуванням судді у відпустціта призначене судове засідання на 21 листопада 2022 року, про що свідчить довідка складена секретарем судового засідання (а. с. 82).

Матеріали справи не містять даних (доказів) про те, що судова повістка про виклик відповідача на судове засідання призначене до розгляду на 21 листопада 2022 року (а. с. 84) була направлена та вручена відповідачу.

Апеляційний суд взяв до уваги, що матеріали справи не містять поштових конвертів, або рекомендованих повідомлень про вручення, що могли б свідчити про відправлення на адресу відповідача судової повістки про його виклик на 21 листопада 2022 року.

Отже, справу було розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про судовий розгляд, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з мотивів, викладених вище в постанові апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з наявністю обов`язкових підстав для скасування судового рішення..

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №8261216/16), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у суді першої інстанції у цій справі було отриману правничу допомогу.

Наявність договірних відносин між ОСОБА_2 та адвокатом Ясинецьким О.А. підтверджується наступними доказами: договором б/н про надання професійної правничої допомоги від 26 травня 2021 року, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати правничу допомогу, а клієнт - сплатити гонорар (винагороду за виконані дії по наданню правової допомоги) (а.с. 34), актом наданих послуг від 28 травня 2021 року (а.с.35)

Згідно з квитанцією до прибутковогьо касового ордеру №40 від 28 травня 2021 року позивач сплатив на користь адвоката за договором від 26 травня 2021 року 15 000,00 грн. (а.с. 36).

На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1101798 від 26 травня 2021 року (а.с.37).

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені частково (59,5 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог документально підтверджені судові витрати в сумі 10 008,39 грн, з яких: 8 926,50 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 1 081,89 грн - судові витрати по сплаті судового збору, а також витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку в сумі 3 500,00 грн.

Також, позивачем у цій справі було отриману правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Наявність договірних відносин між ОСОБА_2 та адвокатом Ясинецьким О.А. підтверджується наступними доказами доданими до відзиву на апеляційну скаргу: договором б/н про надання професійної правничої допомоги від 24 листопада 2023 року, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати правничу допомогу, а клієнт - сплатити гонорар (винагороду за виконані дії по наданню правової допомоги), актом наданих послуг від 27 листопада 2023 року.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 27 листопада 2023 року № 89 позивач сплатив на користь адвоката за договором від 24 листопада 2023 року 8 000,00 грн.

На підтвердження повноважень адвоката до відзиву долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1174831 від 24 листопада 2023 року.

Правову допомогу у суді апеляційної інстанції отримав і відповідач.

Наявність договірних відносин міжапелянтом ОСОБА_5 та адвокатом Мещаніновим А.М. підтверджується наступними доказами доданими до апеляційної скарги: договором про надання професійної правничої допомоги від 18 травня 2023 року № 10/2023, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати правничу допомогу, а клієнт - сплатити гонорар (винагороду за виконані дії по наданню правової допомоги), актом приймання передачі наданих послуг від 18 травня 2023 року, розрахунком (описом) виконаних робіт.

На підтвердження повноважень адвоката до апеляційної скарги долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1258963 від 18 травня 2023 року.

Отже, на думку апеляційного суду вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу позивача та відповідача у цій справі є підтвердженими належними та допустимим доказами.

Враховуючи результат розгляду справи в апеляційному суді, оцінивши подані апелянтом докази на підтвердження понесених ним витрат, відсутність обґрунтованого клопотання позивача та відповідача відповідно про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення судових витрат сторін у даній справі пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а також те, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення частково, витрати сторін слід розподілити частково, тобто по 50 % .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Мещаніновим Анатолієм Михайловичем - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Газ», про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 53 725,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 моральну шкоду у розмірі 8 000, 00 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку 3 500,00 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500, 00 грн. та 909,00 грн. - витрат зі сплати судового збору за подання позову.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 363,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова