Номер провадження: 22-ц/813/4154/24
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Заїкіна А.П., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: Дніпровський відділ ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального УМЮ (м.Одеса),

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 року у складі судді Маркарової С.В.,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Дніпровський відділ ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального УМЮ (м.Одеса), у якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 24.01.2022 по 30.04.2023 у сумі 288 873,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Херсонського міського суду Херсонської області по справі №766/1212/22 на користь позивача з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина щомісячно з 24.01.2022 до 14.08.2037 включно. Аліменти відповідачем не сплачені, з січня 2022 року по квітень 2023 року заборгованість складає 288 873 грн. 93 коп. Пеня по аліментах з 24.01.2022 по 30.04.2023 з урахуванням вимог закону (ч.1 ст. 196 СК України не більше 100 відсотків заборгованості) складає 288873 грн. 93 коп.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 окрім пояснень, викладених у відзиві, не підтверджено жодним доказом те, що він не мав можливості ознайомитися з судовим наказом або не міг знати про його існування, враховуючи те, що на сьогоднішній день існує безліч інформаційних джерел з яких можна отримати інформацію, в тому числі застосунок «Дія», яка надсилає повідомлення про наявні судові рішення та відкриті виконавчі провадження. Крім того, ОСОБА_2 не було підтверджено, що він в даний період був відсутній за місцем реєстрації тривалий час. На думку, скаржниці, оскільки суд першої інстанції не встановив, що прострочення сплати аліментів стало можливим через несвоєчасну виплату ОСОБА_2 заробітної плати чи пенсії, чи мало місце неправильне перерахування аліментів банківськими установами, то висновок щодо відсутності вини відповідача у справі в простроченні сплати аліментів є помилковим та таким, що ґрунтується на припущеннях, у зв`язку із чим немає підстав вважати судове рішення законним і обґрунтованим.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як передбачено п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , 14.08.2019 року.

Судовим наказом Херсонського міського суду Херсонської області від 21.02.2022 по справі №766/1212/22 на користь позивача з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина щомісячно з 24.01.2022 року до 14.08.2037 року включно. Наказ набрав законної сили.

За довідкою Дніпровського відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального УМЮ (м.Одеса) (без дати та номеру) з січня 2022 року по квітень 2023 року заборгованість відповідача по аліментах складає 288 873 грн. 93 коп.

За наданим позивачем розрахунком пеня з урахуванням ч.1 ст. 196 СК України дорівнює розміру заборгованості 288 873 грн. 93 коп.

З 13.05.2022 за місцем служби відповідача ВЧ НОМЕР_1 виконується постанова виконавця від 01.05.2023 ВП 71439910 про звернення стягнення на заробітну плату, інші доходи відповідача, відраховується 20 відсотків винагороди останнього на погашення заборгованості по аліментах.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 доведена відсутність його вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, що виключає покладення на нього таку відповідальність, як пеня.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно.

Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Згідно ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 21.12.2020 в справі № 357/14929/18 (провадження № 61-20849св19) суд дійшов висновку, що стягнення неустойки (пені) є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Так, неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником.

Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови:

- існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України;

- наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів.

Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочки.

Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Сплата заборгованості зі сплати аліментів вже після пред`явлення позову до суду не звільняє боржника від відповідальності у вигляді неустойки (пені) за несвоєчасну їх сплату за минулий період, тобто в період прострочення виконання зобов`язань зі сплати аліментів.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 доведено, що про наявність спірного судового наказу він дізнався тільки 01.05.2023 за місцем служби в лавах ЗСУ, після чого 29.05.2023 він звернувся до виконавчої служби за розрахунком заборгованості, проте відповіді не отримав.

Докази, що відповідач із дотриманням вимог закону отримав судовий наказ іншим шляхом, був обізнаний із постановою про відкриття виконавчого провадження, іншими виконавчими діями - відсутні.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що відповідачем доведена відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, що виключає покладення на нього таку відповідальність як пеня.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що окрім пояснень, викладених у відзиві, відповідачем ОСОБА_2 не підтверджено жодним доказом те, що він не мав можливості ознайомитися з судовим наказом або не міг знати про його існування, враховуючи те, що на сьогоднішній день існує безліч інформаційних джерел з яких можна отримати інформацію, в тому числі застосунок «Дія», яка надсилає повідомлення про наявні судові рішення та відкриті виконавчі провадження. Крім того, ОСОБА_2 не було підтверджено, що він в даний період був відсутній за місцем реєстрації тривалий час.

Проте вказані доводи апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_1 ставляться вимоги про стягнення пені за період з 24.01.2022 по 30.04.2023 у сумі 288 873,93 грн., при цьому виконавче провадження було відкрито 03.04.2023 і з 01.05.2023 почались відрахування за вказаним виконавчим провадженням.

Разом із тим, встановлено, що заперечуючи проти задоволення позову та доказуючи відсутність вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, відповідач у відзиві зазначив, що про існування судового наказу йому стало відомо лише 01.05.2023 від старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Грос О.В.

При цьому, ОСОБА_2 також було зазначено, що судовий наказ набрав законної сили 21.02.2022, тобто за два дні до початку війни в Україні. Рекомендованим листом Укрпошти суд мав направити йому судовий наказ з першого дня після набрання ним законної сили, тобто з 22.02.2022. Проте з початку війни в Україні 24.02.2022 відділення поштового зв`язку у м. Херсоні вже не працювали, мінімальний строк доставки рекомендованого листа Укрпоштою з м. Херсон до с. Сонячне складає не менше 4 днів. Отже, фізично не можливо було йому отримати судовий наказ.

Окрім цього, 29.05.2023 ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за розрахунком заборгованості зі сплати аліментів на дитину та просив роз`яснити коли йому було повідомлено про відкриття виконавчого провадження № 71439910.

Листом від 01.06.2023 № 19085 відділ державної виконавчої служби надав відповідь, що за вхідним №6638 постанова про відкриття провадження від 03.04.2023, була направлена ОСОБА_2 14.04.2023 за номером поштового відправлення № 090.

Відповідно до трекінгу відправлень Укрпошти лист за № 090 було 26.04.2023 повернуто за зворотною адресою, в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

04.03.2022 ОСОБА_2 добровільно записався до лав Збройних сил України, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 №2567, де і наразі перебуває на військовій службі.

01.05.2023 до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться АДРЕСА_1 надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.05.2023 (ВП № 71439910), на загальну суму заборгованості 44 927,37 грн.

Проте заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 також зазначав, що на другий день з початку війни, 25.02.2022, його дружина разом із сином переїхали з міста Херсона та до 05 липня 2022 року проживали у його бабусі в м. Літинка, Вінницького районну, Вінницької області, що підтверджується довідкою Літинської селищної ради Вінницької області №118 від 30.05.2023 (а.с. 45). В цей період та увесь час з дати народження дитини він добровільно виконує свій обов`язок щодо утримання своєї дружини та дитини, зокрема надавав готівкові кошти, купував продукти, одежу, сплачував комунальні послуги тощо. Окрім того, в період з 07.04.2022 по 14.08.2022 ним було перераховано 65130,00 грн. на рахунок ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , що підтверджується розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» від 09.05.2023 (а.с. 52).

Більш того, на підтвердження відсутності вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, останнім до суду першої інстанції було подано клопотання про витребування з Херсонського міського суду Херсонської області справи №766/1212/22 для встановлення обставин щодо надсилання/отримання ним судового наказу від 21.02.2022.

Також під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подане відповідне клопотання про витребування доказів, в додатках до якого долучено відповідь Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2024 за вх. №15022/24-Вих, з якої вбачається, що судовий наказ разом із заявою про його видачу та доданими до неї документами з супровідним листом від 21.02.2022 було передано до відділу документального забезпечення і діловодства суду (канцелярія) Херсонського міського суду Херсонської області для направлення боржнику ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_2 .

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що заборгованість по аліментах виникла з незалежних від відповідача причин, що свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вірно вважав, що позов до задоволення не підлягає.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі в частині наявності заборгованості по аліментам відповідача перед позивачем на момент подачі позову позивача у цій справі, та, відповідно, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у цій справі будь-якої пені з урахуванням вимог ст. 196 ч. 1 СК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: А.П. Заїкін

О.С. Комлева