28.05.2024 Провадження по справі № 2/940/281/24
Справа № 940/438/24

РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька позивачки ОСОБА_5 відкрилася спадщина на яку вона претендує як спадкоємець за законом. До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 входить житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав йому згідно Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу виданого КП "Тетіївське бюро технічної інвентаризації" виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 16.04.2024 року та згідно виписки з погосподарської книги, однак за життя право власності на нього ОСОБА_5 не оформив. Крім позивачки спадкоємцями за законом є її сестри ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які не претендують на дане спадкове майно. Після смерті батька ОСОБА_4 від імені позивачки ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно, на що їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. За вказаних обставин, позивачка ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на спадщину.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 13.05.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

У підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Безугла І.С. не прибули, представник позивачки надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у підготовче засідання не прибули, через канцелярію суду подали заяви, у яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі доказив їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.04.2022 року (а. с. 21).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав йому згідно Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу виданого КП "Тетіївське бюро технічної інвентаризації" виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 16.04.2024 року та згідно виписки з погосподарської книги виданої Денихівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 55 від 08.04.2024 року (а. с. 25-27, 23).

Спадкоємцями за законом до майна померлого ОСОБА_5 є його дочки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є відповідно позивачкою та відповідачками по справі.

Факт родинних відносин між позивачкою, відповідачками та померлим ОСОБА_5 підтверджується копіями свідоцтв про народження та копіями свідоцтв про укладення шлюбу позивачки ОСОБА_1 та відповідачок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 59, 62-63, 65, 67-68).

На звернення ОСОБА_4 від імені позивачки ОСОБА_1 до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори Давидової С.М. з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що встановлює право власності на вищезазначений житловий будинок (а. с. 24).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивачка позбавлена можливості здійснити своє право на спадкування за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи наведені вище норми права, оцінюючи надані докази, приймаючи до уваги визнання відповідачками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позову, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що померлому ОСОБА_5 належав житловий будинок АДРЕСА_1 , його спадкоємцем за законом є позивачка, яка спадщину прийняла, втім в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на даний будинок у зв`язку з відмовою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивачки підлягає захисту судом шляхом його визнання.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 16, 328, 1216, 1218, 1223, 1296 ЦК України, статтями 3, 10, 12, 81, 200, 206, 247,264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. МАНДЗЮК