Постанова

Іменем України

21 травня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10997/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 26 лютого 2024 року

в складі судді Ул'яновської О. В.

у цивільній справі №759/15157/23 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_3 заповіту не склав. Спадкоємцями за законом після смерті батька є вона та син спадкодавця ОСОБА_1 (відповідач у справі).

В шестимісячний строк після смерті батька, а саме 19.06.2023 вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на що їй нотаріус повідомив, що її паспорт громадянина України є недійсним через відсутність в ньому фотокартки, яка вклеюється по досягненню громадянином 45-річного віку, що в свою чергу унеможливлює встановлення нотаріусом особи та прийняття у неї документів.

Вказувала, що вона звернулася до ЦНАПу, де підтвердили недійсність її паспорту, у зв'язку з чим 04.07.2023 вона оформила id-картку.

Також вказувала, що обставини щодо недійсності паспорта не залежали від неї, оскільки їй не були відомі чіткі критерії дійсності або недійсності паспорта. Також зазначила, що на момент вклеювання фотокартки по досягненню 45-ти років (13.09.2020) в Україні тривав карантин, на час дії якого у відповідності до вимог Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби" було зупинено перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг.

Вважала, що на перебіг пропуску строку для прийняття спадщини вплинула правова невизначеність законодавства, карантинні обмеження та необхідність звернення за адміністративною процедурою оформлення паспорта, яка триває від 14-ти робочих днів.

Додала, що вона вжила всіх необхідних заходів, спрямованих на прийняття спадщини в строк, проте через незалежні від неї обставини, такий строк було пропущено, а тому наявні підстави для його поновлення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та всупереч правовим висновкам Верховного Суду; висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи та не підтверджені належними доказами.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували, що позивачка у визначений законом строк зверталася до нотаріуса та в неї був недійсний паспорт, а новий паспорт не може доводити, що попередній паспорт був недійсним.

Вказував, що відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2023, спадкова справа заведена 19.06.2023 на підставі заяви ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 звернулася із заявою про видачу свідоцтва 22.08.2023 із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Звернув увагу, що з огляду на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивачка не була позбавлена можливості протягом шестимісячного строку після смерті батька подати будь-якому нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв'язку з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса.

Судом не взято до уваги, що у відповідності до вимог діючого законодавства позивачка мала змогу вклеїти фотокартку до паспорта в будь-якому ЦНАПі або органі Державної міграційної служби, але майже протягом трьох років не вчиняла таких дій.

Суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду про застосування положень ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України та дійшов помилкового висновку про наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що на пропуск строку вплинула правова невизначеність законодавства, карантинні обмеження та необхідність звернення за адміністративною процедурою оформлення паспорта, яка триває від 14-ти днів.

Крім цього, як на підставу скасування рішення посилався на те, що він подавав відзив на позовну заяву, в якому викладені доводи та заперечення щодо задоволення позовних вимог, але суд першої інстанції взагалі відзив не досліджував, у рішенні не відобразив заперечення відповідача, чим допустив неповноту та односторонність судового розгляду.

За наведених обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача - ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити.

Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3

19 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кара О. О. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , на підставі чого було заведено спадкову справу №14-2023.

04 липня 2023 року ОСОБА_2 отримала паспорт у вигляді id-картки.

11 липня 2023 року приватним нотаріусом видано ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3

22 серпня 2023 року ОСОБА_2 подала до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кари О. О. заяву про прийняття спадщини після смерті батька

Постановою від 22.08.2023 вих. №627/02-31 приватний нотаріус відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, відповідно до умов, передбачених ст. 1268 ЦК України та пропущенням строку для прийняття спадщини, згідно ст. 1270 ЦК України.

З матеріалів справи також вбачається, а саме підтверджується Інформаційною довідкою від 10.08.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що отримане ОСОБА_1 в спадщину нерухоме майно в день видачі йому Свідоцтва про право на спадщину - 11.07.2023 на підставі Договору дарування відчужено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що 19.06.2023 вона разом з відповідачем звернулася до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, але нотаріус їй усно пояснив, що не може прийняти від неї заяву та встановити особу, оскільки надано недійсний паспорт (відсутня вклеєна фотокартка по досягненню 45-ти років). Після цього вона звернулася до відповідних органів для отримання паспорта і 04.07.2023 отримала паспорт у вигляді id-картки. Вважала, що на пропуск строку для прийняття спадщини вплинула правова невизначеність законодавства, карантинні обмеження та необхідність звернення за адміністративною процедурою оформлення паспорта, яка триває від 14-ти робочих днів.

Також у відповіді на відзив ОСОБА_2 посилалася на те, що на день звернення до нотаріуса вперше (19.06.2023) діяли положення постанови КМУ, якою було визначено, що строк для прийняття спадщини зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2023 у справі №676/47/21 зазначив наступне:

правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України);

законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Верховний Суд зазначив, що законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК, не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Відповідно до правових висновків Верховного Суду пункт 3 постанови №164 суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України.

Проте, колегія суддів враховує ту обставину, що пропущений ОСОБА_2 строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним (півтора місяці) та остання вважала, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», розуміючи для себе, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупинений. Тобто позивачка мала достатні підстави правомірно розраховувати на такий строк.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вказав на те, що через правову невизначеність в законодавстві на час виникнення спірних правовідносин позивачка фактично пропустила строк для прийняття спадщини.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), саме тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (такий же правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Як вже вказувалося вище, відповідач, як один із спадкоємців, 11.07.2023 отримав свідоцтво про право на спадщину і в цей же день на підставі договору дарування відчужив спадкове майно.

З наведеного слідує, що на день звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом (14.08.2023) та відповідно на день звернення в подальшому (22.08.2023) до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкове майно вже було розподілене, видано свідоцтво про право на спадщину та на підставі договору дарування відчужено спадкове майно особою, на яку видано свідоцтво про право на спадщину.

Отже, у разі визначення ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини її права на отримання спадкового майна не буде захищено та відновлено, адже таке спадкове майно фактично відсутнє.

Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону приводить до висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

У постанові від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 148).

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити з тих підстав, що обрано неефективний спосіб захисту.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

За наведених обстави колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 27 травня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

О. В. Немировська