ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9751/24 Справа № 211/3672/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 211/3672/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Касьян Микола Степанович, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 серпня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_1 до звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини.

Батько позивача був одружений із відповідачем ОСОБА_2 , у шлюбі з якою в них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також у батька, після його смерті, залишився його батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідачка ОСОБА_2 з батьком вже дуже давно разом і до шлюбу тривалий період мешкали однією сім`єю. З матір`ю позивачки батько розлучився приблизно у 2013 році, коли їй було 12 років. А з 2017 року вона стала постійно мешкати у родині батька, з мачухою та сестрою, і на момент смерті батька вона також мешкала там же, хоча й мала інше місце реєстрації проживання до вересня 2023 року.

У 2018 році позивач здобула повну загальну середню освіту у Криворізькому технічному коледжі Національної металургійної академії, але коледж не закінчила. У період з листопада 2021 року по лютий 2022 року вона працювала, а потім почалася війна і вона залишилася без роботи.

З 01 вересня 2023 року позивач поновила навчання у коледжу, на теперішній час вона є студенткою 3 курсу.

Весь цей період часу, коли вона мешкала разом із батьком та мачухою, не рахуючи часу роботи, вона постійно перебувала на його утриманні, яке було для неї єдиним та постійним джерелом існування. Коли батько служив, то у мачухи була банківська картка батька і вона за його вказівкою розпоряджалася коштами і утримувала її та сестру. З мачухою у неї склалися добрі стосунки, вона ніколи не ділила її та сестру, завжди турботливо та доброзичливо ставилася до неї, та вона і зараз їй допомагає.

Після смерті батька їй було надано пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України за № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Як член сім`ї загиблого військовослужбовця, вона звернулася до Міністерства оборони України через відповідний місцевий ТРЦК та СП за отриманням одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за № 168 від 28 лютого 2022 року. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 15 лютого 2024 року за № 4/д, її документи для виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї військовослужбовця, було повернуто на доопрацювання для надання документів щодо підтвердження факту її перебування на утриманні батька на дату його загибелі.

Позивач змушена звертатися до суду із даною позовною заявою, оскільки довести в інший спосіб факт її перебування на утриманні батька на дату його загибелі вона не може.

На підставі наведеного вище позивач просила суд встановити факт перебування, станом на 10 лютого 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утриманні батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Касьян М.С., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріалами справи підтверджено, що позивач, на момент смерті батька, проживала в будинку де проживала його дружина та менша донька (відповідачі по справі). Згідно показів відповідача ОСОБА_2 , яка була допитана в якості свідка, саме батько позивача давав їй вказівки утримувати позивача за рахунок коштів, які він отримував перебуваючи на військовій службі. Крім того, позивач, на момент смерті батька не мала інших доходів, що свідчить про перебування її на повному утриманні померлого. В рішенні суду взагалі не вказано мотиви, якими суд керувався відхиляючі докази подані стороною позивача та підстави сумніватись в показаннях ОСОБА_2 , що була допитана в якості свідка.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , посилаючись на законність на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Касьяна М.С., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_4 та його представника адвоката Павленка С.М., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася позивач ОСОБА_1 , батьками якої вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув (а.с.15-18).

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що вона, після набуття повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишилась проживати без реєстрації у родині свого батька, яка складалась з батька, його дружини ОСОБА_2 та їх спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22-27).

В якості доказу позивачем надано копію акту з місця проживання (а.с.13).

З 07 вересня 2023 року позивач зареєстрована за вказаною адресою (а.с.8).

Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України, форма ОК-5, позивач отримувала заробіток з листопада 2021 року по лютий 2022 року (а.с.11).

З 01 вересня 2023 року позивач поновила навчання у коледжу на комерційній основі (а.с. 12).

Крім того, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як отримувач пенсії в разі втрати годувальника (а.с.14).

ОСОБА_1 звернулася до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_7 за отриманням одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за № 168 від 28 лютого 2022 року. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 15 лютого 2024 року за №4/д, її документи для виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї військовослужбовця, було повернуто на доопрацювання для надання документів щодо підтвердження факту її перебування на утриманні батька на дату його загибелі (а.с.28).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька позивач посилалась на те, що з 2017 року вона постійно мешкала у родині батька, з його дружиною ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_3 , і на момент смерті батька вона також мешкала там же, хоча й мала інше місце реєстрації проживання до вересня 2023 року. Крім того, весь цей період часу, коли вона мешкала разом із батьком та його дружиною ОСОБА_2 , не рахуючи часу роботи, вона постійно перебувала на утриманні батька, яке було для неї єдиним та постійним джерелом існування. Коли батько служив, то у його дружини ОСОБА_2 була банківська картка батька і вона за його вказівкою розпоряджалася коштами і утримувала її та сестру. З дружиною батька ОСОБА_2 у неї склалися добрі стосунки, вона завжди турботливо та доброзичливо ставилася до позивачки, і зараз відповідач ОСОБА_2 їй допомагає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні загиблого батька ОСОБА_5 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі, перебування фізичної особи на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Даний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

При вирішенні питання щодо встановлення вказаного факту колегія суддів приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У справі, що переглядається звертаючись до суду з позовом позивачка зазначала, що встановлення факту перебування на утриманні батька їй потрібно для отримання виплат у зв`язку з його загибеллю.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Згідно зі ст. 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачка надала копію акту з місця проживання, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 2017 року постійно проживає за адресо.: АДРЕСА_1 та перебувала на утриманні батька (а.с.13).

Також надала довідку з Пенсійного фонду України, форма ОК-5, з якої слідує, що позивач отримувала заробіток з листопада 2021 року по лютий 2022 року, після лютого 2022 року доходу позивачка не мала (а.с.11).

Також позивачка надала відомості про те, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як отримувач пенсії в разі втрати годувальника (а.с.14).

Колегія суддів вважає, що надані позивачкою письмові докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого померлого батька ОСОБА_5 , постійно мешкаючи разом з ним. Допомога, яка надавалась позивачу ОСОБА_1 була для неї єдиним постійним і основним джерелом засобів до існування.

Крім того, доказом перебування позивачки на утриманні батька є свідчення відповідача ОСОБА_2 , яка у судовому засіданні в суді першої інстанції проти позовних вимог позивача не заперечувала.

ОСОБА_2 , будучи допитаною в суді першої інстанції в якості свідка, суду пояснила, що позивачка ОСОБА_1 почала жити разом з ними однією родиною по АДРЕСА_1 , з моменту як померла матір позивачки, а саме з 2017 року. Коли мобілізували чоловіка, ОСОБА_5 , його картки були в неї і вона, за вказівкою чоловіка, витрачала його кошти на утримання родини, у тому числі на утримання позивачки. Вже після смерті чоловіка, вона купила будинок у свекра.

Колегія суддів вважає, що досліджені письмові докази, з урахуванням показів свідка ОСОБА_2 , яка є і відповідачем у даній справі та яка підтвердила факт перебування позивачки на утриманні батька, в їх сукупності, надають підстави для висновку про те, що позивач ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого померлого батька ОСОБА_4 , постійно мешкаючи разом з ним. Допомога, яка надавалась позивачу ОСОБА_1 була для неї єдиним, постійним і основним джерелом засобів до існування, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому колегія суддів критично відноситься до заперечень відповідача ОСОБА_4 проти позову, який зазначав, що позивачка не перебувала на утриманні свого батька, оскільки твердження останнього, що позивачка з червня 2018 року не проживала за адресою АДРЕСА_1 , проживала зі своїм хлопцем за іншою адресою, працювала в салоні краси та отримувала заробіток спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями відповідача ОСОБА_2 , яка була допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка.

Будь яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог позивача відповідач ОСОБА_4 не надав, на допиті свідків, зокрема свого сина ОСОБА_7 , не наполягав.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Касьян М.С., скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Касьян Микола Степанович, задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька задовольнити.

Встановити факт перебування, станом на 10 лютого 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утриманні батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: