ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року

м. Київ

справа № 619/3051/17

провадження № 61-3419 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) -ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Тетяна Олександрівна,

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року в складі судді Овсяннікова В. С.

та постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року в складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Мальованого Ю. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - державний виконавець, Дергачівський ВДВС) Стадніченко Т. О., боржник - ОСОБА_2 , в якій просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т. О.

у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 у період із 16 серпня 2023 року по час звернення із цією скаргою, яка полягає у незверненні до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_2 ;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т. О.

у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 у період із 16 серпня 2023 року по час звернення із цією скаргою, яка полягає у незверненні до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду в справі № 619/3051/17;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т. О.

у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 у період із 16 серпня 2023 року по час звернення із цією скаргою, яка полягає у невиконанні виконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України

«Про виконавче провадження», із метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною у порядку, встановленому рішенням суду в справі

№ 619/3051/17;

- зобов`язати державного виконавця Дергачівського ВДВС у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 звернутися до суду: з поданням про розшук боржника ОСОБА_2 ; за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду в справі № 619/3051/17; вчинити дії, передбачені частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», із метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною у порядку, встановленому рішенням суду в справі № 619/3051/17.

В обґрунтування вимог скарги зазначав, що на виконанні Дергачівського ВДВС перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа в справі № 619/3051/17.

Зокрема, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області

від 22 лютого 2018 року його позов і зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуто йому перешкоди та визначено дні для участі у вихованні

та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожний непарний та парний вівторок та п`ятницю із 18 год

30 хв до 19 год 30 хв у присутності матері ОСОБА_2 (бабусі ОСОБА_4 або дідуся ОСОБА_5 ), за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи думку та стан здоров`я дитини; кожну непарну суботу місяця з 09 год 00 хв до 13 год 00 хв у присутності матері ОСОБА_2 (бабусі ОСОБА_4 або дідуся ОСОБА_5 ),

як за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , так і з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів чи парків відпочинку, враховуючи думку та стан здоров`я дитини; у день народження дитини, якщо ІНФОРМАЦІЯ_1 буде вихідним днем -

з 09 год 00 хв до 11 год 00 хв у присутності матері ОСОБА_2 (бабусі

ОСОБА_4 або дідуся ОСОБА_5 ), за адресою: АДРЕСА_1 , або в дитячому розважальному закладі чи паркові відпочину у смт Мала Данилівна Дергачівського району Харківської області або у місті Харкові; якщо ІНФОРМАЦІЯ_1 припадає на будній день - з 08 год 00 хв до 08 год 30 хв у присутності матері ОСОБА_2 (бабусі ОСОБА_4 або дідуся ОСОБА_5 ), за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням думки та стану здоров`я дитини. В іншій частині позовів відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року, залишеною без постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року змінено в частині визначення йому порядку та участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Абзаци четвертий-шостий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: визначено йому наступний спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце та час їхнього спілкування: кожного вівторка

та четверга кожного тижня з 17 год 00 хв до 19 год 00 хв без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця із 10 год 00 хв до 18 год 00 хв без присутності матері. В іншій частині рішення залишено без змін (провадження № 61-42734св18).

03 серпня 2023 року державний виконавець Стадніченко Т. О. винесла постанову про відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_2 до 16 серпня 2023 року на підставі статті 32 Закону України

«Про виконавче провадження». Проте в період із 16 серпня 2023 року по день звернення до суду з цією скаргою державним виконавцем не було вчинено жодних виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження»,

із метою забезпечення побачень із дитиною в порядку, встановленому судовими рішеннями у справі № 619/3051/17, а також не прийнято жодних обмежень

по відношенню до боржника - ОСОБА_2 .

Заявник уважав, що в період із 16 серпня 2023 року через умисну бездіяльність

із боку державного виконавця рішення судів у справі № 619/3051/17 не були виконані 27 разів.

ОСОБА_2 , починаючи з 25 лютого 2022 року, не вчиняє дії щодо вчинення указаних вище судових рішень у справі № 619/3051/17, ухиляється від викликів

і запитів державного виконавця.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд його скаргу задовольнити.

У судовому засіданні суду першої інстанції 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 відмовився від заявлених вимог скарги в частині зобов`язання державного виконавця Дергачівського ВДВС у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 звернутися до суду: з поданням про розшук боржника ОСОБА_2 ;

за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду в справі

№ 619/3051/17; вчинити дії, передбачені частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», із метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною у порядку, встановленому рішенням суду в справі

№ 619/3051/17, яка прийнята судом протокольною ухвалою від 13 грудня

2023 року.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня

2023 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду

від 13 лютого 2024 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що під час примусового виконання виконавчого провадження № НОМЕР_2 державний виконавець діяв

у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», із урахуванням того, що ОСОБА_2 , у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, введенням на всій території України

з 24 лютого 2022 року воєнного стану, систематичними обстрілами міста Харкова та Харківської області, разом із дитиною перебувають поза межами України,

а саме в Німеччині, місто Бремен у статусі біженців, що підтверджується відповідними посвідченнями на право проживання.

Станом на серпень 2023 року ОСОБА_2 періодично підтримувала зв`язок

із державним виконавцем, повідомляла про своє фактичне місцезнаходження,

а тому відсутні правові підстави вважати, що державний виконавець допустив неправомірну бездіяльність, яка полягає у незверненні до суду з відповідними поданнями в період із 16 серпня по 19 жовтня 2023 року. Тим більше, що таке звернення не відповідало б принципам розумності, справедливості

та забезпечення якнайкращих інтересів дитини, які мають бути забезпечені належні та безпечні умови для життя і розвитку. Відомостей про повернення ОСОБА_2 разом із дитиною на територію України немає.

Разом із цим, у зв`язку з тим, що з листопада 2023 року від боржника -

ОСОБА_2 перестали надходити відповідні відомості щодо

її місцезнаходження, державний виконавець звернувся до суду з поданням

про її розшук.

Апеляційний суд звернув увагу ОСОБА_1 на тому, що він не позбавлений можливості в порядку статті 435 ЦПК України змінити спосіб або порядок виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції послався на відповідні правові висновки Верховного Суду у подібних справах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до суду касаційної інстанції

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області

від 13 грудня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року відкрито касаційне провадження. Витребувано справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргута надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

У квітні 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій

не застосували норми матеріального права, які підлягали застосуванню, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини у подібних правовідносинах, а також не надали належної оцінки доказам, які підтверджують факт умисної бездіяльності державного виконавця у період із 16 серпня

по 19 жовтня 2023 року, яка полягає у невчиненні дій, передбачених

Законом України «Про виконавче провадження», що не заперечувалося

і представником Дергачівського ВДВС протягом розгляду справи.

Крім цього, вважає, що суди безпідставно не залучили до участі в розгляді справи ОСОБА_2 .

Апеляційний суд помилково встановив відсутність відомостей щодо місцезнаходження боржника - ОСОБА_2 із листопада 2023 року, оскільки щодо неї перестали надходити відомості з 04 серпня 2023 року.

Також касаційна скарга ОСОБА_1 містить доводи щодо, на його думку, незаконності постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року.

У квітні та травні 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, разом із долученими до них новими доказами, у яких просить задовольнити його касаційну скаргу.

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши,

що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень (частина перша статті 400 ЦПК України) Верховний Суд здійснює перевірку судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення питання

про прийняття нових доказів на стадії перегляду справи в суді касаційної інстанції.

Тому додаткові пояснення із додатками залишаються без розгляду (див.:

пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року

в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19).

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надійшов.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій

статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів

та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених

у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої

та апеляційної інстанцій відповідають.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими

до виконання на всій території України. Вказане є складовою права

на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду,

що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення,

що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових

чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України,

а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією

або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права

чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця

і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову

в задоволенні скарги.

Частинами першою і другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб

та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною визначено у статті 64-1 Закону України

«Про виконавче провадження». Зокрема за частинами першою та другою цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає

у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 04 липня 2023 року в справі № 761/35081/16-ц (провадження № 61-10297св22), від 13 вересня

2023 року в справі № 761/17501/21 (провадження № 61-7341св23), від 28 лютого 2024 року в справі № 619/4720/18 (провадження № 61-381св24).

Специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі якщо час та місце побачень

з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням. Протилежне свідчитиме про несвоєчасне і неповне вчинення виконавчих дій виконавцем

під час виконання рішення суду (див.: постанову Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 753/11909/21 (провадження № 61-2624св22)).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, судами попередніх інстанцій установлено, що на виконанні Дергачівського ВДВС перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа

№ 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, виданого Дергачівським районним судом Харківської області, про усунення перешкод ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год 00 хв до 19 год 00 хв без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв

без присутності матері.

24 квітня 2022 року боржник ОСОБА_2 повідомила Дергачівський ВДВС

про те, що в зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, систематичними жорстокими обстрілами міста Харкова та сусідніх населених пунктів, у тому числі смт Мала Данилівка, постійною загрозою ракетних ударів

на всій території України, реальною загрозою життю і здоров`ю дитини ОСОБА_3 , 2015 року народження, відсутністю належного матеріального, побутового забезпечення та неможливістю медичного обслуговування, дитина разом із нею

за рекомендацією батька ОСОБА_1 була евакуйована до Німеччини.

На електронні запити державного виконавця до Державної прикордонної служби України щодо перетину ОСОБА_2 державного кордону отримано відповіді

№ 152047915 від 02 грудня 2022 року, № 155625170 від 08 лютого 2023 року,

№ 163193544 від 19 травня 2023 року, № 166621763 від 26 червня 2023 року,

№ 182532947 від 24 листопада 2023 року щодо відсутності даних про перетин ОСОБА_2 державного кордону (а. с. 44, 46, 63).

11 липня 2023 року державним виконавцем направлено запит до Посольства України в Федеративній Республіці Німеччина, Генерального консульства України

у Гамбурзі, Генерального консульства України у Мюнхені, Генерального консульства України в Дюссельдорфі, Генерального консульства України

у Франкфурті на Майні щодо того, чи дійсно ОСОБА_2 була евакуйована

до Німеччини разом з дитиною ОСОБА_3 , 2015 року народження (а. с. 47-48).

Згідно з відповіддю тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління консульського захисту департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 13 липня 2023 року № 71/17-546-81971

ОСОБА_2 29 липня 2022 року зверталася до Генерального консульства України в Гамбурзі з заявою щодо продовження строку дії свого паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а. с. 49).

13 липня 2023 року державним виконавцем винесена постанова про визначення місця побачення стягувача з дитиною, якою визначено місце побачення стягувача ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 за адресою реєстрації стягувача:

АДРЕСА_2 у визначений рішенням суду час, та направлена сторонам виконавчого провадження (а. с. 50-51).

Також 13 липня 2023 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, тобто за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт. У ході виїзду встановлено,

що боржник ОСОБА_2 за вказаною адресою відсутня. Зі слів матері та сусідів боржник виїхала за межі України, а саме до Німеччини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації (а. с. 52).

17 липня 2023 року на електронну пошту Дергачівського ВДВС надійшла заява боржника ОСОБА_2 , якою вона повторно повідомила, що була змушена покинути територію України та на цей час разом із сином ОСОБА_3 перебуває

у Німеччині (місто Бремен) у статусі біженців, про що надає відповідні документи (посвідчення на право проживання № НОМЕР_3, № НОМЕР_1 ), тому з`явитися

на виклик державного виконавця та бути присутньою при проведенні виконавчих дій, які призначені на 20 липня 2023 року за адресою:

АДРЕСА_2 , вона не в змозі. Повідомила, що не може наражати сина ОСОБА_3 на небезпеку, оскільки в Україні відбуваються воєнні дії, тому готова надати можливість для побачення ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 на території Німеччини

(а. с. 53-56).

01 серпня 2023 року ОСОБА_2 направила до Дергачівського ВДВС заяву аналогічного змісту та просила відкласти проведення виконавчих дій (а. с. 57).

03 серпня 2023 року на електронну адресу ОСОБА_2 державним виконавцем направлено запит № 41970 про надання підтверджуючих документів, що станом

на теперішній час вона дійсно перебуває на території Німеччини у місті Бремен

(а. с. 59).

Постановою державного виконавця від 03 серпня 2023 року відкладено проведення виконавчих дій до 16 серпня 2023 року (а. с. 61).

04 серпня 2023 року на електронну адресу Дергачівського ВДВС надійшла відповідь від ОСОБА_2 на запит державного виконавця від 03 серпня

2023 року, у якій вона вказала, що для отримання підтверджуючих документів буде звертатися до відповідних органів, а в якості доказу наразі надає копію квитка

на своє ім`я, який придбано нею 31 липня 2023 року з Бремена до Гамбурга

і з Гамбурга до Бремена (а. с. 58, 60).

07 листопада 2023 року державним виконавцем на електронну адресу боржника направлено вимогу № 58982 щодо надання підтверджуючих документів, що станом на теперішній час вона дійсно перебуває на території Німеччини, місто Бремен

(а. с. 62).

27 листопада 2023 року державний виконавець звернувся до суду з поданням

про розшук боржника ОСОБА_2 (а. с. 104-107).

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд ураховує, що згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого

2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу.

Захист прав дитини гарантовано статтями 3, 12, 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй

про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно

від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,

що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає визначення найкращих інтересів дитини та передбачає, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю

та розвитку (рішення від 09 квітня 2019 року у справі «А. В. проти Словенії»).

З урахуванням введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори,

що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави

є забезпечення її безпеки і права на життя.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», здійснював всі можливі заходи примусового виконання судового рішення, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Наразі належному виконанню судового рішення перешкоджає те, що боржник ОСОБА_2 разом із сином перебувають у Німеччині (місто Бремен) у статусі біженців, і така обставина є вимушеною і тимчасовою. Більше того, в своїх заявах, адресованих до Дергачівського ВДВС, ОСОБА_2 указувала, що вона разом

із сином виїхали за рекомендацією батька - стягувача ОСОБА_1 .

Верховний Суд погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій

і зауважує, що дійсно місто Харків і Харківська область перебувають під постійною загрозою як ракетних ударів, так і авіаударів й артилерійських обстрілів із різних систем, життя людини, її здоров`я і безпека є найціннішими, а згідно з правилами перебування у Німеччині AufenthG, там діють обмеження на виїзд із країни протягом тривалого часу.

Крім цього, суд касаційної інстанції звертає увагу заявника касаційної скарги,

що він сам є внутрішньо переміщеною особою і звертався до Дергачівського ВДВС із заявою про призначення місця проведення виконавчих дій у місті Полтава,

де він наразі мешкає, що, в свою чергу, лише підтверджує факт небезпечності перебування у місті Харкові та Харківської області.

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 435 ЦПК України та статті 33

Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин,

що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець

з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Наведені в обґрунтування касаційної скарги доводи не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, вони в цілому є ідентичними доводам, викладеним ним у скарзі та апеляційній скарзі, зводяться до власного тлумачення норм права.

Доводи касаційної скарги, що стосуються незаконності постанови Верховного Суду від 28 лютого 2024 року, прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 в іншій справі, є безпідставними. Випадки за яких суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених

в пунктах 1-6 частини першої статті 409 ЦПК України, визначені главою 3 розділу

V ЦПК України «Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами» та частиною третьою статті 405 ЦПК України.

Також необґрунтованими є посилання заявника на неврахування відповідних постанов Верховного Суду, оскільки висновки судів не суперечать зазначеним

у них висновкам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують,

на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць