Справа № 127/7207/23
Провадження № 22-ц/801/2160/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокуСправа № 127/7207/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут», за участі боржника ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Кравченком Антоном Валерійовичем, на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 02 вересня 2024 року у м. Вінниця, під головуванням судді цього суду Бойка В.М., дата складання його повного тексту відповідає даті його ухвалення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ТОВ «Вінницягаз Збут» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання природного газу у розмірі 21530,73 грн, 3% річних у розмірі 132,46 грн, інфляційних витрат у розмірі 650,42 грн та судового збору у розмірі 268,40 грн.

29.03.2023 року судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.10.2021 року по 30.04.2022 року у розмірі 21530,73 грн, 3% річних у розмірі 132,46 грн, інфляційних втрат у розмірі 650,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» 268,40 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

18.06.2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування судового наказу. Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 29.03.2023 року, задоволено, цей наказ скасовано.

19.08.2024 року на адресу суду першої інстанції від представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка А.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, у якій представник просив суд, на підставі ст. 270 ЦПК України, стягнути з стягувача ТОВ «Вінницягаз Збут» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 161,40 грн.

02 вересня 2024 року додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу після скасування судового наказу № 127/7207/23 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Кравченка А.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник скаржника зазначає, що незаконна видача судового наказу, серед іншого, призвела до необхідності понесення стороною первісного боржника суттєвих судових витрат.

Щодо наявності підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат, то скаржник посилається на безліч правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду про можливість розподілу у цивільному судочинстві судових витрат, та переконаний, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні заяви.

Скаржник звертає увагу, що регулювання судових витрат належить до розділу І ЦПК України «Загальні положення», а тому поширюється на усі категорії цивільних справ, зокрема на наказне провадження.

Крім того, на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ «Вінницягаз Збут» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

В заперечення проти апеляційної скарги зазначає, що ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження.

Належним чином повідомлені учасники справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.

Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У постанові від 22 травня 2023 року у справі № 523/13340/20 Верховний Суд вказав, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він вправі, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а відкладення її розгляду призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 15.03.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання природного газу у розмірі 21530,73 грн, 3% річних у розмірі 132,46 грн, інфляційних витрат у розмірі 650,42 грн та судового збору у розмірі 268,40 грн (1-й том а.с. 1-8).

29.03.2023 року судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.10.2021 року по 30.04.2022 року у розмірі 21530,73 грн, 3% річних у розмірі 132,46 грн, інфляційних втрат у розмірі 650,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» 268,40 грн витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору (1-й том а.с. 26).

18.06.2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування судового наказу. Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 29.03.2023 року, задоволено. Судовий наказ, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 29.03.2023 року, скасовано (1-й том а.с. 61).

19.08.2024 року на адресу суду першої інстанції від представника боржника ОСОБА_1 адвоката Кравченка А.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, у якій він просив суд, на підставі ст. 270 ЦПК України, стягнути з стягувача ТОВ «Вінницягаз Збут» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 161,40 грн (1-й том а.с. 155-157).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції зазначив, що порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в стягненні на користь боржника судових витрат на правничу допомогу, оскільки зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється, зокрема, за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст. 19 ЦПК України).

Особливістю наказного провадження є те, що суддя у встановленому законом випадку, за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання та виклику заявника і боржника, на основі поданої заяви, ухвалює судове рішення у вигляді судового наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 ЦПК України з заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом належить право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 161 ЦПК України містить вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

В силу ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який видав судовий наказ, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяви.

Отже, з огляду на наведені правові норми, в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, судовий наказ видається без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, в якій ухвалено оскаржуване судове рішення, розглянута судом у наказному провадженні.

При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Керуючись положеннями ст. 137 ЦПК України, суд першої інстанції правильно врахував, що нормами Цивільного процесуального кодексу України визначена можливість відшкодування витрат на правничу допомогу лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Як вбачається зі змісту норм ЦПК України, судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

Розгляд справи в наказному провадженні є безспірне вирішення справи, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для розподілу судових витрат в такому випадку у цього суду відсутні.

З огляду на викладене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, тоді як у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Кравченком Антоном Валерійовичем, залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий