Провадження № 22-ц/812/1715/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2024 року м. Миколаїв

справа № 486/1031/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Базовкіної Т.М., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Дмитренком Ігорем Миколайовичем, на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухвалене 16 вересня 2024 року, під головуванням судді Кологривої Т.М., повний текст судового рішення складений 17 вересня 2024 року,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач зазначав, що у період з 1995 року по 1999 рік він працював в КСП "Бузьке" Арбузинського району Миколаївської області. Також з 1996 року по 1999 рік навчався у Вознесенському сільськогосподарському технікумі на заочному відділенні за спеціальністю «Правознавство», куди вступив за направленням від КСП «Бузьке». Як вказав позивач, звернувшись у березні 2024 року до архівного відділу Первомайської РДА з приводу підтвердження періодів роботи у КСП «Бузьке» йому стало відомо, що 20 червня 1995 року його, окрім прийняття на роботу, прийнято у члени вказаного КСП і до 1999 року він являвся його членом. 25 жовтня 1995 року здійснено паювання земель КСП "Бузьке" та він, будучи членом КСП, мав право на земельну частку (пай), розмір якої становить 6.43 га, однак його безпідставно не було внесено до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Правонаступник КСП «Бузьке». ЗСАТ "Іванівське" 10 липня 2013 року припинило свою діяльність, а тому вважає належним відповідачем орган місцевого самоврядування в особі Южноукраїнської міської ради.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6.43 га.

У відзиві на позов Южноукраїнська міська рада Миколаївської області заперечувала проти задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що станом на дату видачі КСП "Бузьке" Державного акту на право колективної власності на землю, тобто станом на 25 жовтня 1995 року, Южноукраїнська міська рада не мала відношення до вказаного КСП, прав позивача не порушувала.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що Южноукраїнська міська рада Миколаївської області є належним відповідачем у справі, як орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі на території земель колишнього Арбузинського району (с. Бузьке). Разом із тим, ОСОБА_1 звернувся з позовом з пропуском позовної давності й поважних причин її пропуску не навів, що відповідно до ст. 80 ЦК УРСР є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитренко І.М. посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування скарги представник позивача зазначав, що застосувавши позовну давність суд не з`ясував наявність підстав для задоволення позову. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Як вказав апелянт, в рішенні місцевий суд неправомірно стверджує, що ОСОБА_1 не перебував з підприємством у трудових відносинах, але ймовірно залишався його членом, тоді як з матеріалів справи вбачається, що він перебував у трудових відносинах з підприємством та навчався на заочному відділенні. Крім того, суд зазначає, що у позивача право на позов виникло з 25 жовтня 1995 року - після видачі КСП «Бузьке» Державного акта на землю, але на час видачі Державного ОСОБА_1 не знав про те, що його, крім прийняття на роботу, було прийнято й в члени КСП. Про факт членства у КСП «Бузьке» він дізнався лише у березні 2024 року з відповіді архівного відділу Первомайської РДА та відповіді навчального закладу з копією направлення на навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Южноукраїнської міської ради Миколаївської області - Нестеренко І.В. - просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2024 року - без змін.

Зазначає, що твердження апелянта про те, що він до березня 2024 року не знав, що його, крім прийняття на роботу в КСП «Бузьке», було прийнято й в члени КСП, не відповідають дійсності, так як в матеріалах справи є копія трудової книжки ОСОБА_1 , де пунктом 1 від 20.04.1999 р. зазначено, що його прийнято в члени КСП «Бузьке». Крім того, навіть якщо його не було ознайомлено з записами в трудовій книжці, після звільнення 09 вересня 1999 року він мав отримати на руки свою трудову книжку і ознайомитися зі всіма записами самостійно. Вважає також, що судом вірно встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності та не доведено той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Дмитренко І.М. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, від представника відповідача - Нестеренко І.В. - надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її участю в іншій справі у Господарському суді Одеської області.

Враховуючи, що рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 27.06.2024 року № 1850 було затверджено, що представниками даного органу у судових процесах в усіх судах України визначено: начальника юридичного відділу - Миськів С.О. та головного спеціаліста юридичного відділу - Нестеренко І.В., апеляційний суд вважає зазначені представником відповідача підстави неявки до суду - неповажними та відповідно до ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності представника Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до статті 5 ЗК України від 18 грудня 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» N 720/95, від 08.08.1995р. установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно п.2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц, від 07 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц.

Судом першої інстанції було встановлено, що діяльність КСП «Бугське» припинено, діяльність Арбузинської районної державної адміністрації, яка затверджувала розмір паю і вирішувала питання про видачу сертифіката також припинена - 17 червня 2021 року. ЗСАТ «Іванівське», яке 10 липня 2013 року припинило свою діяльність, не є правонаступником КСП «Бугське».

Відповідно до п.14 постанови Верховної Ради України №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року у Миколаївській області утворено Вознесенський район (з адміністративним центром у місті Вознесенськ) у складі територій Братської селищної, Бузької сільської, Веселинівської селищної, Вознесенської міської, Доманівської селищної, Дорошівської сільської, Єланецької селищної, Мостівської сільської, Новомар`ївської сільської, Олександрівської селищної, Прибужанівської сільської, Прибузької сільської, Южноукраїнської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №719-р від 12.06.2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області» до Южноукраїнської територіальної громади увійшли: Южноукраїнська, Іванівська (Арбузинський район) та Костянтинівська (Арбузинський район) територіальні громади, а до Бузької сільської територіальної громади (Вознесенський район) увійшли: Бузька, Вознесенська, Григорівська, Таборівська територіальні громади.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Южноукраїнська міська рада Миколаївської області є належним відповідачем у справі як орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі на території земель колишнього Арбузинського району (с.Бузьке).

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу №2 засідання правління КСП «Бузьке» від 20 червня 1995 року ОСОБА_1 прийнято в члени КСП «Бузьке» з 25 травня 1995 року і направлено на роботу пом. комбайнера, про що свідчить архівний витяг архівного відділу Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області від 22 березня 2024 року за № К-123/07-05(а.с.11 - 12).

Згідно довідки відокремленого структурного підрозділу «Вознесенський фаховий коледж Миколаївського національного аграрного університету» від 05 квітня 2024 року за № 88 слідує, що ОСОБА_1 навчався у Вознесенському сільськогосподарському технікумі по спеціальності «Правознавство» у період з 1996 року по 1999 рік, здобув кваліфікацію юриста та отримав діплом (а.с. 13).

На навчання до даного учбового закладу на заочне відділення він був направлений КСП «Бузьке» як член цього господарства, що слідує зі змісту відповідного Направлення за підписом голови цього КСП (а.с. 14).

З трудової книжки позивача вбачається, що він був прийнятий в члени КСП «Бугське» 20 квітня 1999 року та звільнений з членів КСП «Бугське» за власним бажанням 09 вересня 1999 року (а.с. 8).

25 жовтня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Бузьке» Арбузинського району Миколаївської області видано Державний акт на право колективної власності на землю про передачу у колективну власність 35073 га землі для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.16-17).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 10 травня 2024 року за № 29-14-0.120-1301/22-24-24 список громадян - членів КСП «Бузьке» Арбузинського району Миколаївської області, який додається до акту на право колективної власності на землю в архіві відсутній. Середній розмір земельної частки (паю) КСП «Бузьке» Арбузинського району Миколаївської області становить 6.43 умовних кадастрових гектарів, вартість 18980 грн. (а.с. 15).

Встановлені обставини свідчать про те, що станом на час отримання КСП «Бугське» землі у колективну власність для подальшого розпаювання (25 жовтня 1995 року) ОСОБА_1 був членом цього КСП.

Доказів, які б спростовували викладене, матеріали справи не містять.

За таких обставин та з огляду на вищевикладені вимоги законодавства позивач мав право на земельну частку (пай) в колективні власності на землю КСП «Бузьке».

Позивач вказував, що про порушення свого права на отримання земельної частки (паю) він дізнався у березні 2024 року, звернувшись до архівного відділу Первомайської РДА з приводу підтвердження періодів роботи у КСП «Бузьке».

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 10 червня 2024 року.

Відповідно до п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Статтями 71, 75 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

За змістом статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1996 роціі, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

За такого суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК УРСР.

Приписами ст 80 ЦК УРСР встановлено, якщо суд не визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, то закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Посилання ОСОБА_1 як на поважність причин пропуску строку позовної давності - на його необізнаність до березня 2024 року щодо членства у КСП «Бузьке» - не можна вважати обґрунтованими, з огляду на те, що і Направлення позивача на навчання у 1996 році, і записи у його трудовій книжці містять інформацію щодо членства ОСОБА_1 у вказаному КСП.

Так, приписами статті 76 ЦК УРСР встановлено перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов і таке право виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Таким чином, за змістом зазначеної норми при визначенні початку перебігу позовної давності законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Переконливих причин поважності пропуску строку позовної давності ОСОБА_1 суду першої інстанції не навів.

Колегією суддів також не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності, а тому підстави для поновлення цього строку - відсутні.

Отже, позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності на пред`явлення даного позову, а тому відповідно до вимог ст. 80 ЦК УРСР ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в зв`язку з закінченням строку позовної давності. Такий висновок суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Той факт, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить оцінки судом доводів ОСОБА_1 щодо наявності у нього прав на земельну частку (пай) в колективні власності на землю КСП «Бузьке», не спростовує вищевикладених висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові за пропуском позовної давності.

За такого, зазначені доводи апеляційної скарги не можна прийняти до уваги.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Дмитренком Ігорем Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 03 грудня 2024 року