Справа № 645/5167/24
Провадження № 2/645/2315/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2024 року м.Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :
головуючого судді Спесивцева О.В.,
за участю секретаря судових засідань Асєєвої К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом ОСОБА_1
про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк для надання відзиву на позов.
Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач надала письмову відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позов.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.11.2024 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не прибув, надав до суду письмову промову у судових дебатах, в якій просив відмовити у задоволенні позову. Додатково просив врахувати скрутне матеріальне становище, оскільки єдиним джерелом його доходу є пенсія, яку як особа інвалідністю 2 групи, витрачає на ліки та сплату комунальних послуг, тому не має можливості відшкодувати таку значну суму.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.08.2024 року у справі №645/4660/24 (провадження №1-кп/645/459/24) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Згідно вироку суду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись 10.07.2024 приблизно о 18 годині 30 хвилин у дворі будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, стоячи обличчям до знайомої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , схопив її лівою рукою за футболку в області грудної клітини та наніс подряпину, після чого, почав тягнути її за футболку до себе. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_2 обома руками схопив ОСОБА_1 за її руки та стикаючи їх, наніс лівою ногою потерпілій два удари по передній поверхні правої ноги, чим спричинив відповідно до висновку судово - медичного експерта від 26.07.2024 № 09/-531-С/2024 ОСОБА_1 наступні тілесні ушкодження: садна на тулубі, синці на лівій руці та правій нозі, які по ступеню тяжкості відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (а.с. 57-58).
Вирок суду набрав законної сили.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доведенню та вважаються встановленими.

Відповідно до копії Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10.07.2024 р. №3072 КНП ХОР "ОКТЛ", заповненої на ім`я ОСОБА_1 , вона звернулась 10.07.2024 року до лікарського закладу із діагнозом «забій м`яких тканин правої гомілки. Садна ділянки лівого ліктьового суглоба, подряпина передньої стінки грудної клітки» (а.с. 6-7)

До позову долучено копії квитанцій на придбання ліків (чек №185142 від 17.07.2024 р. на купівлю «Траумель С.Мазь, 50,0» на суму 496,50 грн.; чек 185143 від 17.07.2024 р. на купівлю «Траумель С.Тб.№50» на суму 333,70 грн.), а також чек від 12.07.2024 із призначенням «сервіс адмінпослуги» КЗОЗ ХОБСМЕ на суму 521,33 грн. (а.с. 4,6,10,11).

Згідно із ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1352 гривень та моральної шкоди в розмірі 50000 гривень.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18)).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Складовими для настання відповідальності за завдання шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

В судому засіданні позивач вказала, що витрати у розмірі 521,33 грн. (чек від 12.07.2024 із призначенням «сервіс адмінпослуги» КЗОЗ ХОБСМЕ) були нею понесені у зв`язку з проходженням експертного дослідження, за наслідками якого складено висновок судово - медичного експерта від 26.07.2024 № 09/-531-С/2024, який було долучено до матеріалів кримінального провадження та про який вказано у вироку суду від 20.08.2024 року у справі №645/4660/24 (провадження №1-кп/645/459/24).

На думку суду, витрати позивача як вказане дослідження, так і на придбання ліків було наслідком саме протиправного діяння відповідача, внаслідок якого позивачу 10.07.2024 року спричинено легких тілесних ушкоджень, що яке встановлено вироком суду, який набрав законної сили, тобто перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між діянням особи та заподіянням шкоди.

Посилання відповідача на те, заподіяння легких тілесних ушкоджень, що не потягли короткочасного розладу здоров`я, тобто синець (згідно даних Вікіпедії) не потребує лікування, не призводить до непрацездатності, проходить сам без будь-яких зусиль, та на його думку, жодних лікарських засобів, крім заспокійливого чаю, позивач не потребувала, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно копії Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10.07.2024 р. №3072 КНП ХОР "ОКТЛ" в якості лікувальних трудових рекомендацій вказано: «амбулаторне лікування в поліклініці з 11.07.2024 р; Диклофенак гель 2 р/д місцево; холод місцево; Дексалгін по 1 таб. при болях; обробка садн.р-ми антисептиків».

При цьому, оскільки застосування конкретних лікарські засоби є лише рекомендацією лікаря, то позивач не була позбавлена права на придбання інших засобів, які за своїми властивостями та фармацевтичною групою відносяться для лікування вказаних розладів здоров`я.

Аналізуючи зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позивачкою доведено належними та допустимим доказами завдання їй матеріальної шкоди, а саме те, що вона понесла витрати, пов`язані із лікуванням, в сумі 1352 грн., які слід стягнути в її користь з відповідача.

Щодо позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом частини 1статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, відповідно до ст. 137 ЦПК(1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 даної постанови, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п. 9 постанови зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідача позивачка дійсно отримала фізичний біль, перенесла стрес і моральні переживання, однак позивачкою не надано належних доказів та інших доказів, які б свідчили що глибина і тривалість душевних переживань були дійсно суттєвими, що давало підстави оцінити нанесену їй моральну шкода в сумі 50000 грн.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (справа Мельниченко проти України).

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд виходить із засад розумності та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує суть конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням обставин справи, ступеня моральних страждань позивача завданих кримінальним правопорушенням, з врахуванням особи відповідача, який є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії № НОМЕР_1 від 19.12.2022 року, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд дійшов висновку, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивача та відповідач звільнені від сплати судового збору, відсутні підстави для його розподілу.

Керуючись ст.ст. 141, 206, 247, 258-259, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 1352 (одна тисяча триста п`ятдесят дві) грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., що загалом складає 11352 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дві) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РПОКПП НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РПОКПП НОМЕР_3

Повний текст рішення складено 05.12.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Спесивцев