Справа № 755/3596/24
"24" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк», про поділ спільного майна, -
28.02.2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна, у якому просить визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі 31.10.2003 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17.08.2007 року шлюб був розірваний, однак колишнє подружжя продовжувало проживати однією сім`єю. 11.12.2007 року відповідач придбав спірну квартиру за договором купівлі-продажу, вартість якої становила 909000,00 грн. Отже, сторони проживаючи однією сім`єю, але не перебуваючи у шлюбі між собою, набули за час спільного проживання зазначену квартиру, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. За таких обставин позивачка вважає, що має право на поділ майна шляхом визнання за нею права власності на частину квартири. Квартира є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та може бути поділена між сторонами у рівних долях. Стосовно спірної квартири відповідач уклав договір іпотеки з АТ «Універсал Банк», однак перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнанню права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки, тобто спірної квартири.
Ухвалою суду від 04.03.2024 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Ухвалою суду від 04.03.2024 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресату.
Станом на час ухвалення у справі рішення відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Представник третьої особи ознайомився з матеріалами справи 15.03.2024 року, однак станом на час ухвалення у справі рішення, правом подання до суду письмових пояснень третя особа не скористалась.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2003 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 8).
Від шлюбу сторони мають спільну повнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
В серпні 2007 року сторони у справі розлучились, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 16).
11.12.2007 року відповідач за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 за ціною 909000,00 грн. (еквівалент 180000,00 дол. США (а.с. 10, 15).
Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є предметом іпотеки за договором іпотеки від 11.12.2007 року укладеним між відповідачем та ВАТ «Універсал Банк» на забезпечення виконання основного зобов`язання в розмірі 180000,00 дол. США (а.с. 11-13).
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.07.2023 року у справі №2601/17000/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL249 від 11 грудня 2007 року 1626830,71 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «Про-Майстер» та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL8894 від 17 вересня 2008 року у розмірі 1618394,34 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" 1613,68 грн. судового збору. Стягнуто солідарно з ТОВ "Про-Майстер" та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1605,32 гривень. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ "Універсал Банк" про визнання умов договору недійсними відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Про-Майстер" до ПАТ "Універсал Банк" про визнання договору поруки припиненим відмовлено (а.с. 27-32).

У цьому рішенні суд встановив, що 11.12.2007 р. між ПАТ «Універсал Банк» як кредитором та ОСОБА_2 як позичальником було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL249. Згідно п.1.1. генерального договору №BL249, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 180000,00 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у цьому договорі.

Із наведеного вище вбачається, що спірна квартира придбана відповідачем після розірвання шлюбу з позивачкою, за отримані ним від АТ «Універсал Банк» кредитні кошти.

За наявними в матеріалах справи даними відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а станом на час придбання спірної квартири відповідач проживав за адресою: АДРЕСА_4 , про що свідчить зміст договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2007 року (а.с. 54, 40, 10).

У пунктах 40-44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц зазначено наступне: Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Отже, відсутність серед позовних вимог позивачки вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації відповідає останній судові практиці Верховного Суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спірні правовідносини стосуються поділу квартири між колишнім подружжям із тих підстав, що за твердженням позивачки, після офіційного розлучення сторони продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Для здійснення такого поділу закон покладає на сторону позивача обов`язок першочергово довести наявність факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто має бути належним чином доведене спільне проживання, ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі №6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Разом з цим, у цій справі сторона позивача не одвела суду жодними належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення з ним спільного господарства у період купівлі спірного майна, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання його спільною сумісною власністю сторін.

Недоведеність позивачкою факту проживання з відповідачем у період купівлі майна однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету чи її майнової участі у купівлі зазначеної вище квартири або її купівлі для спільного проживання у ній сторін та їх дитини (тобто в інтересах сім`ї), призводить до необхідності відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, застосовані ухвалою суду від 04.03.2024 року заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 76-81, 89, 141, 158, 178, 258-260, 263-265, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 СК України, ст.ст. 3, 21, 36, 74 СК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк», про поділ спільного майна - відмовити.

Застосовані ухвалою суду від 04.03.2024 року заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2007 року - скасувати.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст рішення складений 24.05.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк» (м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ).

Суддя -