Справа №484/1461/22
Провадження № 22-ц/812/1685/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за відсутності учасників, повідомлених належним чином про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Восковенком Вадимом Миколайовичем

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Мельничуком О.В., повний текст складено 20 вересня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з 18 липня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 18 грудня 2019 року. Від шлюбу мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2020 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку. Наразі сину виповнилось 3 роки і на даний час аліменти на її утримання не стягуються.

При цьому старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною-інвалідом, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 27 лютого 2020 року, корінцем медичного висновку №3 на дитину-інваліда до 18 років від 05 березня 2020 року, згідно яких він має захворювання на дитячий аутизм з порушенням комунікативної функції, соціальної адаптації,

Згідно посвідченням інваліда серії НОМЕР_1 від 02 січня 2020 року, син є особою з інвалідністю з дитинства, а вона є його опікуном.

Відповідно до постанови ЛКК №83/4 від 24 травня 2022 року, ОСОБА_4 за станом здоров`я потребує постійної опіки та догляду.

На момент пред`явлення позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу її матеріального утримання. Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги, а вона не може працювати, так як доглядає за дитиною. Джерел доходу, крім соціальної виплати по догляду за дитиною інвалідом не має.

Вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на її утримання як такої, з якою разом проживає дитина з інвалідністю, що потребує стороннього догляду та якою вона опікується, тому просить стягнути на її утримання 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю і опікування нею.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2022 року і протягом всього часу проживання і опікування з дитиною інвалідом - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано медичну документацію, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю та потребує постійного нагляду в силу захворювання, а позивач є його опікуном.

Відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнає позовні вимоги частково.

За таких обставин, суд вважав, що вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки на весь час проживання з нею дитини інваліда є обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю у розмірі 1/6 частина з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2022 року і протягом всього часу проживання і опікування з дитиною інвалідом - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як суд знаходить позовні вимоги доведеними саме у такому розмірі.

В апеляційній скарзі, яка за змістом є аналогічною відзиву на позовну заяву, представник відповідача не погоджується з рішенням суду та вважає, що підстав для задоволення позову у такому вигляді не має, а є підстави для задоволення позову у розмірі 1/10 від усіх доходів, як було написано у відзиві, що не було враховано судом.

Тому просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення розміру стягнутих аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання дружини та в цій частині постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2022 року і протягом всього часу проживання і опікування з дитиною інвалідом - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, вказує, що головною вимогою застосування ст. 88 СК України та стягнення аліментів є дві умови: дитина має проживати з тим з батьків, хто просить аліменти; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

З приводу першої обставини, то зазначає, що позивачка виїхала з України ще до подачі позову. Виїхала разом з дітьми. Згоди на виїзд з країни вона від відповідача не отримувала, скориставшись тим, що під час воєнного стану згода другого з батьків не вимагається. Фактично сьогодні відповідач позбавлений можливості бачити своїх дітей та спілкуватись з ними, виконувати свій батьківський обов`язок. До виїзду з країни, його діти та він мали тісний зв`язок. Діти багато часу проводили з ним, він ними опікувався. З усіх його обов`язків, як батька, позивачка відповідачу лишила лише обов`язок сплачувати аліменти, при тому, що вона створила ситуацію, при якій відповідач позбавлений свого законного права на побачення з дітьми. Дітей відповідач не бачить, а має при цьому утримувати дружину, яка, зробила усе, щоб позбавити його можливості приймати участь у вихованні дітей. Фактично позивачка штучно створила ситуацію, при якій дитина з інвалідністю проживає з нею і зробила це шляхом виїзду за кордон разом з дітьми не попередивши відповідача про це і не отримавши на це його згоди. Вплинути на це відповідач не має можливості, так як діти за кордоном, а юрисдикція українських судів там не розповсюджується.

Тому, вважає, що позивачка по відношенню до відповідача поступила недобросовісно, у зв`язку з чим їй має бути зменшено розмір утримання.

З приводу другої обставини вказує, що за час відсутності позивачки у відповідача з`явилась інша сім`я. На сьогодні він проживає без шлюбу з іншою жінкою та її малолітньою дитиною, що підтверджується довідкою з квартального комітету. Цілком логічно, що нова сім`я потребує грошових коштів та витрат, які він несе.

Окрім витрат на сім`ю відповідач ще сплачує аліменти на двох дітей, яких вивезла дружина. Жодних боргів з аліментів в нього не має, що підтверджується довідкою з виконавчої служби. Тобто це ті додаткові витрати та його обов`язок, який він виконує, навіть при умові, що дітей не бачить. Це також створює додатковий фінансовий тягар на нього.

Також на сьогодні, після звільнення з лав Збройних Сил України, відповідач не має такого доходу, який би міг йому приносити достатні кошти, щоб утримувати свою колишню дружину в тому розмірі, якому вона хоче. Фактично за час перебування в ЗСУ, його підприємницька діяльність зазнала деградації, він втратив клієнтів, ділові зв`язки, що на сьогодні не дає йому можливість отримувати належні кошти на які б він міг одночасно платити 1/3 на своїх дітей, утримувати нову сім`ю, та ще сплачувати 1/6 колишній дружині, яку присудив суд. У даному випадку він потрапив в скрутну та вкрай невигідну ситуацію, ситуацію дисбалансу та диспропорції.

Окрім цього, аліменти присуджені з моменту звернення до суду. Провадження по справі було відкрито у 2022 році. Потім було зупинено через те, що відповідач перебував в лавах ЗСУ. Після звільнення з лав ЗСУ, провадження було поновлено, але з того часу минуло більше двох років і у відповідача фактично виник борг з аліментів за два роки. Але такий борг виник не з вини відповідача, а саме тому, що він був мобілізований та не міг приймати участь у розгляді справи. 1/6 від усіх доходів відповідача є надмірною часткою, яка не дасть йому можливості їх вчасно та у повному обсязі сплатити. Відповідач погоджується на те, щоб з нього було стягнуто 1/10 від усіх доходів і тоді він зможе належним чином погасити борг та сплачувати аліменти у майбутньому.

Тому, вважає, що на сьогодні, з урахуванням усіх обставин є можливість задовольнити позов частково, стягнувши з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/10 від усіх доходів.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Восковенка В.М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує та просить про її задоволення.

Від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Бабкової О.С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, апеляційну скаргу не визнають, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 18 липня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 18 грудня 2019 року ( а.с.7).

Від шлюбу мають двох малолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з матір`ю ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні( а.с.8,9).

За судовим наказом, виданим Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області від 30 липня 2020 року (справа № 484/2384/20) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 28 липня 2020 року (а.с.64).

Виконавче провадження №69079074 з примусового виконання вказаного судового наказу відкрито Першим відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області ( а.с.58).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною-інвалідом, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 27 лютого 2020 року, корінцем медичного висновку №3 на дитину-інваліда до 18 років від 05 березня 2020 року, згідно яких він має захворювання на дитячий аутизм з порушенням комунікативної функції, соціальної адаптації (а.с.11,12).

Згідно посвідчення інваліда серії НОМЕР_1 від 02 січня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, є особою з інвалідністю з дитинства, а ОСОБА_2 є його опікуном та призначена соціальна допомога з 05 березня 2020 року по 31 грудня 2032 року у розмірі 2127 грн.90 коп. (а.с.13).

Відповідно до постанови ЛКК № 83/4 від 24 травня 2022 року Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні Миколаївської області (а.с.14) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має діагноз F84.0 (дитячий аутизм з порушенням комунікативних функцій) та потребує постійної опіки та догляду (а.с.14).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , дитина перебуває на її утриманні (а.с.15).

Відповідач ОСОБА_8 не заперечуючи проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, при цьому не погоджується з визначеним позивачем розміром таких аліментів, оскільки він на теперішній час проживає без реєстрації шлюбу з іншою жінкою та її малолітньою дитиною. Нова сім`я потребує грошових коштів та витрат, які він несе. Окрім того він сплачує аліменти на двох дітей, боргів з аліментів не має. Після звільнення з лав ЗСУ він не має такого доходу, який би міг приносити йому достатні кошти, щоб утримувати колишню дружину у визначеному нею розмірі.

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно з положенням частини 2 статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України", дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно зі статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Відповідно до частини 1 статті 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Згідно з частини 2 статті 88 СК України розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду у часті від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Таким чином, з аналізу статті 88 СК України вбачається, що право на утримання матеріальної допомоги одним із подружжя, в тому числі і працездатним, який проживає з дитиною з інвалідністю, виникає на підставі певних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею, нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду, та спроможність другого з подружжя надавати таку допомогу.

Відповідно до частин 1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Встановивши, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, є дитиною з інвалідністю та у зв`язку з цим потребує та не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опіки матері ОСОБА_2 , з якою дитина проживає разом та яка здійснює такий догляд, у зв`язку з чим позивач має право на утримання від батька дитини (відповідача) допомоги, а відповідач, який є працездатним, інших дітей чи непрацездатних осіб на його утриманні не має, у зв`язку з чим спроможний надавати відповідне утримання позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача.

Отже, вирішуючи вказаний спір, суд правильно врахував стан здоров`я дитини, яка є інвалідом та вимагає постійного догляду, що позивач потребує матеріальної допомоги, так як на даний час вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною з інвалідністю.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Під час апеляційного оскарження відповідач не посилався на будь-які нові обставини, що не були предметом дослідження суду першої інстанції, та не долучав інших доказів, а ніж ті, що наявні в матеріалах справи, яким судом першої інстанції була надана належна оцінка.

Відповідач проживає окремо, є працездатним, докази неспроможності надавати ним матеріальну допомогу позивачу у матеріалах справи відсутні, а тому доводи апеляційної скарги для зменшення розміру аліментів до 1/10 частки, колегією суддів не приймаються.

Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, працездатний вік відповідача, а також ту обставину, що малолітня дитина є інвалідом та перебуває на утриманні матері, яка наразі не може працювати у зв`язку із доглядом за сином, виходячи із принципу співмірності для забезпечення прав дитини, на користь якої стягуються аліменти, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Виходячи з того, що згідно статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, колегія суддів вважає, що часткове задоволення судом першої інстанції позовних вимог буде відповідати зазначеним принципам справедливості та відповідати інтересам сторін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику,у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати уразі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

А відтак, стягнення аліментів на користь позивача у розмірі 1/6 частки, з врахуванням аліментів, які стягуються на дітей за судовим наказом у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів( заробітку) відповідача, в загальному розмірі усіх відрахувань не буде перевищувати граничний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті згідно Закону України "Про виконавче провадження" (1/6+1/3= 3/6=1/2 частка або 50% заробітної плати( доходи).

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Восковенком Вадимом Миколайовичем, залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2024 року - без змін

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 03 грудня 2024 року.