Номер провадження 2/754/4668/24
Справа №754/9657/24
25 листопада 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
при секретарі - Сарнавському М.О.
за участі: представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Деснянської РДА у м. Києві, Міська служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
У липні 2024 року позивач ОСОБА_2 (через свого представника - адвоката Лукашука О.В.) звернувся ло суду з позовом до ОСОБА_3 треті особи: Орган опіки та піклування Деснянської РДА у м. Києві, Міська служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу з відповідачкою в них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.02.2024 р. сторони розлучились. З самого народження дітей, відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання сина; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Крім того, відповідач вже майже 2 роки не вітає дітей з днем народження навіть у телефонному режимі, остання не виявляє бажання навіть бачити дітей. Звертає увагу суду також і не те, що позивач не подавав позовної заяви до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки позивач сам у змозі забезпечити їх. Зі слів класного керівника. батько - ОСОБА_2 , виховує сина самостійно, мати не бере участі у вихованні дитини зокрема: не цікавиться навчанням сина, не приходить на батьківські збори. Спільна донька сторін у справі навчається на 1 курсі, групи ТТ-11 технологічного відділення у Рівненському кооперативному економіко-правовому фаховому коледжі та в період навчання проживає у гуртожитку. Вищевказані факти відповідачка знає, але навіть не бажає допомогти своїй дочці у матеріальному і у моральному плані. Батько дітей особисто несе усі витрати дітей пов`язані як з навчанням та одягом, продуктами харчування, медичним обстеженнями та інше. Позивач не обмежує та ніколи не обмежував відповідачку у спілкуванні з дітьми, та цьому не перешкоджав, але мати дітей самоусунулась від виховання сина та дочки. Вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, відповідачку доцільно позбавити батьківських прав у зв`язку з нехтуванням батьківськими обов`язками відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2024 року справу передано для розгляду головуючому-судді Панченко О.М.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.07.2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 05.08.2024 року заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду - задоволено.
06.08.2024 року через "Електронний суд" від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь щодо надання висновку, в якій зазначає, що з огляду на матеріали справи необхідно залучити в якості третьої соби Міську службу у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради та відповідно витребувати від цієї служби на виконання вимог ст.19 СК України письмовий висновок щодо доцільності (не доцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як діти фактично проживають із батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08.08.2024 залучено в якості третьої особи: Міську службу у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради про позбавлення батьківських прав та витребувано письмовий висновок щодо доцільності (не доцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою суду від 08.10.2024 року, що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представник позивача через відеоконференцзв`язок відмовився від заявленого у позовній заяві клопотання про допит свідків, просив задовольнити позовні вимоги та позбавити Відповідачку батьківських прав відносно дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву та будь-яких клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи - Міської служби у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялись належним чином, направив до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її дітей.
Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів.
За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд вислухавши думку представника позивача, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 12 серпня 2011р. зареєстрували шлюбу у Бердичівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №432.
Від спільного шлюбу з відповідачкою у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 актовий запис №3296, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №3305).
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.02.2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до Довідки про склад сім`ї від 21.05.2024 року, що видана власнику житлового приміщення ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (власник, зареєстрована з 06.12.1991 р.), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( син власниці, зареєстрований з 06.12.1991 р.), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( онук власниці, проживає без реєстрації).

Згідно довідки від 09.03.2024 №79/01-22 виданої директором Ліцею "Територія 12" м.Бердичева Житомирської області - Наталією Пудрій, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є учнем 6-Б класу даного ліцею, навчається з 2022 року, та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . зі слів класного керівника, батько - ОСОБА_2 виховує сина самостійно, мати не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться навчанням сина, не приходить на батьківські збори.

Згідно довідки №97 від 17.05.2024 року виданої Рівненським кооперативним економіко-правовим фаховим коледжом про те, що ОСОБА_5 дійсно навчається на денній формі в Рівненському кооперативному економіко-правовому фаховому коледжі на І курсі, групи ТТ-11 технологічного відділення і не знаходиться на повному державному забезпеченні. Навчання за індивідуальним договором (платне).

Також, відповідно до довідки №112 від 21.05.2024 виданої Рівненським кооперативним економіко-правовим фаховим коледжом про те, що ОСОБА_5 , проживає у гуртожитку.

Відповідно до висновку №368 від 26.09.2024 року, Міська служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради, вважає за доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на день подання позивачем у справі позову до суду старшій донці сторін виповнилося 17 років, молодшому сину виповнилося 13 років.

Обставини, зазначені представником позивача у позовній заяві, не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344 св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 07.12.2022 року у справі № 562/2695/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Проаналізувавши Висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд не погоджується з ним, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми материнськими обов`язками. Крім того, при його винесенні не враховано заперечення матері щодо позбавлення її батьківських прав.

Крім того, стараша донька сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на дату звернення Позивача з позовом до суду є особою яка досягла 17 років, а отже відповідно до ст. 165 СК України має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав самостійно, починаючи з 14 - річного віку. Крім того, старша донька, проживає окремо від батьків у гуртожитку Рівненського кооперативного економіко-правового фахового колледжу, де навчається.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_3 від виховання дітей, свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками, її винної поведінки щодо дітей, а проживання сина із позивачем та зазначення позивачем тих обставин, що відповідач не піклується про сина, не спілкується із ним, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та у будь-якому випадку не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

Враховуючи, що в судовому засіданні факт умисного ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків не знайшов свого підтвердження, і надані позивачем докази не довели доцільність позбавлення дітей материнського піклування, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 19, 141, 150, 151, 153, 157-159, 180, 182, 192 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Деснянської РДА у м. Києві, Міська служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.2024.

Суддя О.М. Панченко