ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 389/899/24

провадження № 22-ц/4809/1605/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участі секретаря судового засідання Бойко В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дмитрівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2024 року у складі судді Савельєвої О.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дмитрівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначав, що в січні 2008 року відповідачка ОСОБА_2 продала йому будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що ОСОБА_2 складено розписку.

В січні 2008 року він вселився до цього будинку та до даного часу продовжує безперервно та відкрито ним володіти. За час проживання в ньому він неодноразово здійснював ремонт будинку за власні кошти, обробляв прилеглу земельну ділянку, сплачував відкриті на його ім`я рахунки за використану електроенергію.

Посилаючись на зазначені обставини просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю у порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована доводами тотожними тим, що зазначні в позовній заяві, представник позивача ОСОБА_3 вказувала, що висновки суду не відповідають обставинам справи та судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Зорема зазначала, що в державних реєстрах відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірний будинок в момент набуття його у власність позивачем, чи в будь який інший момент. Отже, на момент заволодіння позивачем спірним будинком, у нього не було власника, оскільки згідно з вимогами ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, воно виникає з моменту реєстрації.

На думку представника позивача, за таких обставин є законні підстави вважати, що спірний будинок був безхазяйним майном на момент заволодіння ним позивачем. Позивач не знав і не міг знати, кому належить спірний будинок, оскільки в дійсності він не належав нікому. Таким чином, позивача слід вважати добросовісним набувачем, оскільки в його діях немає ознак неправомірності, він не був і не мав бути готовим до того, що це майно може бути в нього витребуване його власником. І він лише помилково думав, що власником нерухомого майна була ОСОБА_4 . Але «помилково думав» зовсім не тотожне поняттю «знав». Отже, висновок суду про те, що «позивач був обізнаний про власника (спадкоємця) спірного домоволодіння, а отже знав, що володіє чужою річчю» відповідає дійсним обставинам справи.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а позивачем неправильно обрано ефективний спосіб захисту щодо належного оформлення права власності на будинок.

При цьому вказувала, що не заперечує та підтверджує той факт, що в січні 2008 року її мама як власник продала позивачу спірний будинок за 10000 грн, про що була складена відповідна розписка, проте договір купівлі-продажу будинку не укладався, оскільки в Державному реєстрі право власності на будинок не зареєстровано.

Також зазначала, що не заперечує проти належного та законного набуття права власності позивачем на спірний будинок.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Згідно з копією розписки відповідачка ОСОБА_2 (паспорті дані, місце проживання) продала будинок свого батька ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_1 (паспорті дані, місце проживання). Гроші в сумі 10 тисяч гривень отримала в повному обсязі.

Розписка дати її складення не містить, підписана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та двома свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Адреса (місце розташування) будинку, який продається, в розписці також не вказана.

Оригінал зазначеної розписки знаходився у позивача і був наданий суду представником позивача для дослідження в судовому засіданні.

Відповідно до довідки, виданої 13.06.2023 за №741 виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, позивач згідно з погосподарським обліком обліковується та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На адвокатський запит з приводу того, чи обліковується сільською радою і на підставі яких документів за позивачем житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 06.12.2023 надано відповідь, що згідно з погосподарським обліком будинок за вказаною адресою за позивачем не обліковується.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 позивач з 2002 року зареєстрований в с.Веселий Кут Кропивницького району Кіровоградської області. Вулиця та номер будинку реєстрації не зазначені.

Між позивачем та ПАТ «Кіровоградобленерго» 03.02.2016 укладено договір №080703014 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , та договір підряду №152118 про технічну перевірку 1ф електролічильника та до облікових електричних мереж.

З 01.01.2019 договір про постачання електричної енергії за вказаною адресою укладений між позивачем та ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія», про що свідчить інформація вказаного товариства за №14/14 від 18.01.2024.

Як вбачається з наданих позивачем квитанцій, ОСОБА_1 , як споживач електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , сплачував ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» за надані послуги в травні, червні, серпні 2021 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №361855317 від 15.01.2024, відомості щодо власника об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Технічний паспорт на вказане домоволодіння був виготовлений за замовленням позивача станом на 20.01.2024.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Відповідач, яка була належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засіданння апеляційного суду не з?явилася, до відзиву на апеляційну скаргу додала заяву про розгляд справи без її участі.

Дмитрівська сільська рада, яка була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання апеляційного суду не направила.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд дійшов висновку, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, позивач не є добросовісним набувачем спірного житлового будинку, оскільки відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду враховуючи наступне.

Згідно частини першоїстатті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за статтею 344 ЦК України, колегія апеляційного суду враховує, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (Постанова Верховного Суду від 06 вересня 2018 року у справі № 205/1178/16-ц).

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

За набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц).

У справі встановлено, що згідно розписки відповідач ОСОБА_2 (паспорті дані, місце проживання) продала будинок свого батька ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_1 (паспорті дані, місце проживання). Гроші в сумі 10 тисяч гривень отримала в повному обсязі (а.с.149).

Розписка дати її складення не містить, підписана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та двома свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Адреса (місце розташування) будинку, який продається, в розписці також не вказана.

Відповідно до довідки, виданої 13.06.2023 за №741 виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, позивач згідно з погосподарським обліком обліковується та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.33).

З копії паспорту позивача вбачається, що з 15.01.2002 він зареєстрований у селі Веселий Кут (а.с.32).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №361855317 від 15.01.2024, відомості щодо власника об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с.34).

На адвокатський запит з приводу того, чи обліковується сільською радою і на підставі яких документів за позивачем житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 06.12.2023 надано відповідь, що згідно з погосподарським обліком будинок за вказаною адресою за позивачем не обліковується.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що в січні 2008 року він вселився до спірного будинку та постійно відкрито і безперешкодно користується вказаним домоволодінням, вживає заходів щодо його збереження та утримання, однак самі по собі вказані обставини не є підставою для виникнення у позивача права власності за набувальною давністю.

Слід зазначити, будь-які правовстановлюючі документи на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 взагалі відсутні.

Відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння не створює умов для отримання спірного житлового будинку у власність за набувальною давністю.

Враховуючи положення статей 335 і 344ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, враховуючи відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, недоведеність того факту, що позивач не знав та не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на домоволодіння, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для набуття ОСОБА_1 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у власність за набувальною давністю.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у власність за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясуванням судом обставин у справі, порушення норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-якихінших доказів,що спростовуютьправильність рішеннясуду вапеляційній скарзіне наведено,тому рішеннясуду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний