Номер провадження 2/754/4264/24
Справа №754/8633/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2024 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

під головуванням судді Буша Н.Д.,

секретаря судового засідання Шклярської К.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Косенко Н.Ю. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14.06.2024 року вказаний позов надійшов у провадження судді Буша Н.Д.

В порядку ст. 187 ЦПК України судом був направлений запит щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

27.06.2024 року на адресу суду надійшла відповідь з Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, за відомостями якої ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з перебуванням судді Буша Н.Д. у відпустці з 01.07.2024 року по 12.07.2024 року включно, питання щодо відкриття провадження вирішувалось після виходу судді з відпустки.

Ухвалою суду від 26.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Вивчивши матеріали цивільної справи та з урахуванням того, що від відповідача на адресу суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання», ухвалою суду від 25.09.2024 року здійснено перехід розгляду справи з порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилається на те, що починаючи з 2016 року позивач та відповідач проживали разом без реєстрації шлюбу. В даних стосунках у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час сумісного життя почуття згасали, у родині почалися часті сварки та непорозуміння. Сторони перестали розуміти один одного і відносини фактично втратили свій сенс. Шлюбні відносини і сімейне життя припинено, сторони живуть окремо, не ведуть спільного господарства та у кожного з них своє власне життя. Донька проживає з позивачем. Відповідач всіляко ухиляється від сплати аліментів. Між сторонами було погоджено про необхідність щомісячної сплати аліментів для утримання та розвитку дитини. Але відповідач не зважаючи на мирне узгодження цього питання, не надає ніяких коштів для утримання доньки. Позивач самостійно здійснює повноцінний догляд та виховання доньки, сприяє її розвитку та становленню. Але самотужки матеріально утримувати дитину вкрай важко. Відповідач матеріально не приймає участі в утриманні дитини. З врахуванням потреб дитини та економічного стану в країні і цін, позивач вважає, мінімальний необхідний розмір аліментів 5 000 грн., які просить стягнути з відповідача на утримання дитини. Крім того, дитина навчається в садочку, за відвідування його та харчування позивач щомісячно сплачує грошові кошти, які на думку позивача є додатковими витратами на дитину. Пільг по сплаті даних коштів у позивача немає. Таким чином, позивач вважає доцільним стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 800 грн. щомісячно, які пов`язані з відвідуванням дитиною садочку.

В судове засідання сторона позивача не з`явилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був завчасно повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет : http://ds.ki.court.gov.ua/, про причини неявки суд не повідомив, відзивів на позов чи пояснень по суті справи, на адресу суду не надіслав.

Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, хоча був завчасно повідомлений, причини його неявки судом визнані неповажними, крім цього, відзиву на позов у визначений ухвалою суду строк відповідач не надав, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Як зазначає позивач, вона разом з відповідачем проживали однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу з 2016 року.

Від спільного проживання у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьками дитини зазначені: в графі "батько" - ОСОБА_2 , в графі "мати2 - ОСОБА_1 .

Між сторонами була усна домовленість про добровільну сплату аліментів, але відповідач її не виконує, тому позивач змушена була звертатись до суду з вказаним позовом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК).

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 184 СК України, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Отже, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).

Так, відповідач будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце судового засідання, відзиву на позов, своїх заперечень чи пояснень з приводу заявлених позовних вимог, не подав. Будь-яких доказів на спростування заявленого позивачем розміру аліментів, також не подав і судом таких не здобуто. А тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у твердому розмірі 4 000 грн. щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то саме такий розмір аліментів сприятиме матеріальному забезпеченню їх доньки, та створенню належних умов її фізичного, духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача наперед додаткових витрат на утримання дочки, викликаних відвідуванням дитячого садочку, судом встановлено.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Вони можуть бути викликані тривалими або тимчасовими, минущими по своїй природі обставинами, тому в законі передбачені різні варіанти, зокрема наперед або після їх фактичного понесення (одноразово, періодично або постійно). Так, фінансування майбутніх витрат наперед можливо при відсутності коштів для їх здійснення.

Відповідно до копії довідки №7 від 06 червня 2024 року Дошкільного навчального закладу (Ясла-Садочок) №689 Деснянського району м. Києва ОСОБА_3 , дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) №689 з 06 квітня 2023 року по теперішній час.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

В даному випадку суд виходить зі змісту ст.185 СК України, яка вказує на те, що батьки в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

У постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17, ВСУ висловив позицію, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Позивач надала суду копії рахунків на оплату за харчування дитини в дитячому закладі, розмір яких становить : травень 1 669,34 грн.; квітень 1 451,82 грн.; березень 1290,80 грн., отже суд вважає, що вказані розрахунки є належним доказом додаткових щомісячних витрат у розмірі, про який зазначає позивач, а тому суд вважає в цій частині такаж слід задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимог частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити частково в розмірі 4 800 грн. (4000+800).

Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із викладеним, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 180-185 Сімейного Кодексу України, ст. ст.4, 5, 12, 13, 15, 16, 81, 141, 236, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конституцією України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі -4 000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.06.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додаткові витрати, викликані з відвідуванням дитячого садочку в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 13.06.2024 року і до закінчення відвідування дитячого садочку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_1 )на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.11.2024 року.

Суддя Н.Д.Буша