ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 383/910/24

провадження № 22-ц/4809/1606/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2024 року у складі головуючого судді Замші О. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі.

04 вересня 2024 року представник позивача адвокат Константінов О. Ф. посилаючись на п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України подав до суду заяву про залишення позову без розгляду (а.с.67).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

10 вересня 2024 року представник відповідача адвокат Пономарьов Олег Валентинович подав до суду заяву, в якій просив стягнути зі ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що для отримання професійної правничої допомоги відповідач звернувся до адвокатського бюро "ОЛЕГА ПОНОМАРЬОВА", з яким було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №49 від 24 липня 2024 року та 06 серпня 2024 року додаткову угоду до вказаного договору при здійснені представництва інтересів відповідача. За надання правової допомоги відповідачу необхідно сплатити суму гонорару відповідно до розрахунку №1/49/24 від 06.09.2024 в сумі 25000 гривень. Посилаючись на ч. 5 ст. 142 ЦПК України, вважає, що понесені відповідачем судові витрати мають бути компенсовані позивачем (а.с.76-86).

Представник позивача ОСОБА_3 подав заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вказав, що заявник не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є основною підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду. Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії направлені на захист своїх прав, а тому не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. З огляду на викладене, просив відмовити у задоволені заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Пономарьова Олега Валентиновича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 гривень.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не доведено, які саме дії позивача при зверненні до суду були необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Пономарьов Олег Валентинович подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2024 року та ухвалення нового рішення, про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Вважає, що подані ФОП ОСОБА_2 докази, підтверджують витрати на правничу допомогу по справі, а обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на позивача.

Зазначає, що подання позивачем немотивованої заяви (без наведення жодних мотивів та підстав для її подання) про залишення позову без розгляду є необґрунтованою дією та свідчить про зловживання позивачем своїми правами.

Апелянт звертає увагу суду, що загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

Крім того, вказує, що позивач мав розуміти (перед зверненням до суду), що повинен дотримуватись норм процесуального законодавства (обов`язків встановлених ЦПК України, а не лише прав), а саме з`явитись до суду для надання пояснень (в разі визнання його явки обов`язковою), надати докази на спростування позиції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Константинов О. Ф. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказав, що подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, а є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як це передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України (а.с.129-132).

Участь учасників справи в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

20 листопада 2024 року через систему Електронний суд від представника апелянта адвоката Пономарьова О. В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача (а.с.136).

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, відмову у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу суд мотивував тим, що відповідачем не доведено, які саме дії позивача при зверненні до суду були необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального права з огляду на таке.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 142 ЦПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду.

У частинах п`ятій та шостій статті 142 ЦПК України вказано, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

При цьому, згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що для стягнення на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2023 року по справі № 947/28028/19.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, який він вправі реалізовувати з метою свого захисту в порядку ст. 4 ЦПК України разі.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Право позивача відмовитися від позову, чи від частини позовних вимог або ставити питання про залишення позовної заяви без розгляду також є безумовним правом позивача. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Заява ФОП ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу не містить доводів та пояснень з посиланням на відповідні докази про те, у чому полягає необґрунтованість дій позивача, вчинених ним у ході розгляду даної справи.

В даному випадку, суд не встановлював, а відповідач не доводив фактів зловживання процесуальними правами з боку позивача, не застосовував до нього будь - яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за заявою представника, а не через зловживання процесуальними правами.

Сам по собі факт залишення позовної заяви без розгляду не свідчить про недобросовісність поведінки позивача, та не є безумовною підставою для покладання на них обов`язку компенсації понесених відповідачем судових витрат.

Враховуючи, що при пред`явленні вимоги щодо стягнення судових витрат відповідачем не доведено зловживання позивачем його процесуальними правами при поданні позову та розгляді справи в суді, тобто вчинення таких необґрунтованих дій, за наявності яких відповідач міг би вимагати від позивача компенсацію понесених ним судових витрат в порядку статті 142 ЦПК України, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність постановленої ухвали не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому згідно ст. 375 ЦПК України підстави для її скасування відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в інтересах якого адвокат Пономарьов Олег Валентинович, залишити без задоволення.

Ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник