ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4727/24 Справа № 210/6394/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 210/6394/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю сина при виконанні трудових обов`язків, за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року , ухвалене у складі судді Сільченко В.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю сина при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні трудових обов`язків загинув син позивача ОСОБА_2 .

Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлена причина настання нещасного випадку: основна - недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано відповідний дозвіл.

Втративши свого єдиного сина, рідну та близьку людину, позивач кожного дня вже протягом більш ніж двох років зазнає душевних страждань. Із втратою сина позивач з чоловіком втратили сенс життя, їх життя вже ніколи не буде таким, як раніше. Син був для позивачки підтримкою та опорою, завжди допомагав з вирішенням різноманітних питань, що виникали в повсякденному житті. Позивач з сином мали чудові стосунки, побудовані на довірі та взаємоповазі, були справжньою міцною сім`єю.

Просила суд, стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина через нещасний випадок на виробництві у розмірі 700 000,00 гривень без урахування податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року стягнуто з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 400 000 гривень без урахування податків, зборів та інших платежів.В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі КП «Кривбасводоканал» посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що смерть ОСОБА_2 сталась в результаті порушення ним вимог безпеки, адже він знаходився на робочому місці в алкогольному сп`янінні середнього ступеня.

КП «Кривбасводоканал» як роботодавець створив безпечні умови праці на робочому місці потерпілого, забезпечив безпеку технологічних процесів, що свідчить про правомірність дій відповідача та дотримання вимог ст.43 Конституції та ст.153 КЗпП України, відсутні докази неправомірності дій відповідача.

Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.

КП «Кривбасводоканал» відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, як підприємство, яке здійснює свою діяльність у сфері житлово-комунальних послуг, в разі задоволенні позовних вимог, діяльність підприємства опиниться під загрозою та призведе до кризової ситуації у соціальній сфері міста та прилеглих районів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти апеляційної скарги відповідача, просив її відхилити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що з 12.02.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Кривбасводоканал», працюючи на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду Радушанського водопровідного комплексу (а.с.7).

Розпорядженням №1836 від 17.09.2021 року, у зв`язку з виробничою необхідністю, ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо зливу полваку з автоцистерни та спускання горизонтального відстійника №2 секція №2 залучено до роботи у свій вихідний день: ОСОБА_3 майстер, ОСОБА_4 слюсар-ремонтник, ОСОБА_5 слюсар-ремонтник, ОСОБА_2 слюсар-ремонтник, ОСОБА_6 слюсар-ремонтник, ОСОБА_7 слюсар-ремонтник, ОСОБА_8 хімік (а.с.50).

Наказом №1539 від 17.09.2021 року директора КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_9 у зв`язку з виробничою необхідністю виконання робіт зі зливу полвака з автоцистерни та спускання горизонтального відстійника №2 секція №2, відповідно до розпорядження диспетчера ОСОБА_10 з дозволу виробничого органу первинної профспілкової організації підприємства вирішено здійснити оплату в подвійному розмір за роботу у вихідний день ІНФОРМАЦІЯ_2, зокрема слюсарю-ремонтнику ОСОБА_2 (а.с.51).

Пунктом 4 Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що мав місце ІНФОРМАЦІЯ_2 о 10 год. 00 хв. на КП «Кривбасводоканал» встановлені обставини, за яких стався нещасний випадок.

Так, відповідно до наказу директора КП «Кривбасводоканал» від 17.09.2021 року №1539 на роботу у вихідний день ІНФОРМАЦІЯ_2 були виведені наступні працівники: майстер ОСОБА_3 , слюсарі-ремонтники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , хімік ОСОБА_8 ..

Згідно з поясненнями ОСОБА_12 : - злив коагулянту повинні були виконувати ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 . ОСОБА_8 повинна була взяти аналіз вхідного коагулянту, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повинні були виконати спускання мулу з горизонтального відстійника №2 секція №2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 08 години 00 хвилин вищезазначені особи, крім ОСОБА_11 прийшли на роботу. О 08 годині 12 хвилин ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_6 і повідомив, що приїхала автоцистерна з коагулянтом, а також сказав, щоб вона подзвонила ОСОБА_11 , щоб та приїхала на роботу зливати коагулянт. ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_11 і передала все те, що їй сказав ОСОБА_13 .. Потім ОСОБА_13 сказав ОСОБА_6 піти в лабораторію за ємністю для відбору проб коагулянту для аналізу.

Відкривши люк колодязя горизонтального відстійника № 2 секції 2, де знаходилась засувка, працівники відчули неприємний запах. ОСОБА_11 почала говорити, що в колодязь не можна спускатись, оскільки ОСОБА_2 може отруїтись, але її не послухали. ОСОБА_2 не погоджувався спускатись у колодязь, але ОСОБА_3 надав вказівку йому спуститись. При цьому ОСОБА_2 умовив ОСОБА_3 почекати доки він одягне захисний костюм, але ОСОБА_3 не погодився, що б ОСОБА_2 вдягнув протигаз з рятувальним поясом і страхувальною мотузкою. Коли ОСОБА_2 спускався в колодязь він почав сильно кашляти і ОСОБА_11 стала кричати, що йому зле, хлопець втратив свідомість і впав у колодязь. ОСОБА_3 сказав ОСОБА_11 щоб вона принесла рятувальний пояс і страхувальну мотузку, витягнути ОСОБА_2 з колодязя. ОСОБА_11 побігла по рятувальні пояси і страхувальні мотузки, але не знайшла їх, бо їх віднесли до резервуарів чистої води №5. Тим часом, ОСОБА_14 , який прийшов разом з ОСОБА_11 та знаходився поруч, почав говорити ОСОБА_3 , що треба рятувати ОСОБА_2 , на що ОСОБА_3 йому відповів, щоб той ліз і рятував. ОСОБА_14 також без засобів захисту поліз у колодязь, йому стало зле, він втратив свідомість і впав на дно колодязя. Побачивши, що стало з ОСОБА_14 , ОСОБА_3 зі словами «Мені тюрма» почав спускатись у колодязь. Працівниками швидкої допомоги, які прибули на місце нещасного випадку о 10 годині 21 хвилині було констатовано смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 (а.с.9, 10).

Пунктом 7 вказаного Акту встановлено, що згідно з п.52 пп.1 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» нещасний випадок зі смертельним наслідком, який стався зі слюсарем-ремонтником Радушанського водопровідного комплексу КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_2 , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с.10, зворот).

Згідно відповіді КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» №496 від 10.11.2021 року, смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , настала від утоплення у каналізаційних водах, якому передувало отруєння клоачними газами на тлі алкогольного сп`яніння, що спричинило втрату свідомості (а.с.53).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (сина), що підлягає відшкодуванню відповідачем. З урахуванням обставин справи, суд вважав розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в Постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, син позивача загинув під час виконання трудових обов`язків.

Внаслідок смерті сина позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона втратила свого єдиного сина, рідну та близьку людину, позивач кожного дня протягом більш ніж двох років зазнає душевних страждань. Із втратою сина позивач втратила сенс життя, яке вже ніколи не буде таким, як раніше. Син безумовно був для позивача підтримкою та опорою, на якого вона покладалась у повсякденному житті.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування. Розмір стягнутої судом на користь позивача суми матеріальної компенсації її моральних страждань є вмотивований, визначений з урахуванням встановлених обставин справи, на переконання колегії відповідає критеріям розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що шкоду, завдану позивачу було спричинено не з вини відповідача, протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, колегія суддів відхиляє, оскільки вина підприємства у нещасному випадку, що стався з сином позивача, встановлена розслідуванням, за результатами якого складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1/П від 15 лютого 2022 року.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що нещасний випадок на виробництві стався з вини ОСОБА_2 , який порушив вимоги безпеки, та знаходився на робочому місці в алкогольному сп`янінні середнього ступеня, не приймаються колегією суддів, оскільки даний факт не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховано характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, яка втратила єдиного сина, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року відсутні.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Кривбасводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 травня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв