ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року

м. Київ

справа № 369/295/20

провадження № 61-6954св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко-Онатій Наталії Миколаївни на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у складі колегії суддів:

Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І. та касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від

29 червня 2023 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Лапчевської О. Ф., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року Акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Каплун Ю. В., про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Позов мотивований тим, що 14 лютого 2019 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 2605/18536/12 задоволено апеляційну скаргу

АТ «Дельта Банк»; скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року у справі № 2605/18536/12; ухвалено нове рішення, яким задоволено заяву АТ «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Виконавчий лист Оболонського районного суду м. Києва від 27 грудня

2017 року № 2/756/660/13 виданий на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року у справі № 2605/18536/12, зі змінами рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 05 лютого 2007 року № 788-Ф.

15 лютого 2019 року ОСОБА_1 відчужив на користь своєї тітки

ОСОБА_2 чотири земельні ділянки за договорами купівлі-продажу.

25 квітня 2019 року постановою приватного виконавця Авторгова А. В. відкрито виконавче провадження № 58994672 за виконавчим листом Оболонського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року

№ 2/756/660/13.

У межах виконавчого провадження було встановлено відсутність

у ОСОБА_1 майна, достатнього для повного задоволення вимог

АТ «Дельта Банк», у зв`язку з чим позивач вважав, що боржник діяв недобросовісно та зловживав правами; договори купівлі-продажу земельних ділянок були укладені боржником на шкоду кредитору з метою уникнення звернення на них стягнення в рахунок погашення боргу, тобто вони

є фраудаторними правочинами.

АТ «Дельта Банк» з урахуванням заяви про зміну предмета позову просило визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений 15 лютого 2019 року приватним нотаріусом Каплуном Ю. В. за реєстровим номером 769; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1

і ОСОБА_2 , посвідчений 15 лютого 2019 року приватним нотаріусом Каплуном Ю. В. за реєстровим номером 770; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45557357 від 15 лютого 2019 року, 18:22:20, приватний нотаріус Каплун Ю. В., на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності від

15 лютого 2019 року № 30322029 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2347 га, кадастровий номер :03:002:0405, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, адреса: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с/рада Білогородська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, та поновити запис про право власності від 28 жовтня 2013 року № 3387138 за

ОСОБА_1 ; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45557574 від 15 лютого 2019 року, 18:48:27, приватний нотаріус

Каплун Ю. В., на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності від 15 лютого 2019 року № 30322081 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2348 га, кадастровий номер :03:002:0414, цільове призначенням - для ведення особистого селянського господарства, адреса: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с/рада. Білогородська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, та поновити запис про право власності від 28 жовтня 2013 року № 3375020 за ОСОБА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

28 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, заяви АТ «Дельта Банк»

і Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо»» (далі - ТОВ «ФК Інвест-Кредо») задоволено.

Замінено АТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «ФК Інвест-Кредо»

у справі № 369/295/20 за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Каплун Ю. В., про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року залишено без змін.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

23 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений 15 лютого 2019 року приватним нотаріусом Каплуном Ю. В. за реєстровим номером 769.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений 15 лютого 2019 року приватним нотаріусом Каплуном Ю. В. за реєстровим номером 770.

Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45557357 від

15 лютого 2019 року, 18:22:20, приватний нотаріус Каплун Ю. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності від

15 лютого 2019 року № 30322029 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2347 га, кадастровий номер :03:002:0405, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, адреса: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с/рада Білогородська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, та поновлено запис про право власності від 28 жовтня 2013 року № 3387138 за

ОСОБА_1 .

Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45557574 від

15 лютого 2019 року, 18:48:27, приватний нотаріус Каплун Ю. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності від

15 лютого 2019 року № 30322081 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2348 га, кадастровий номер :03:002:0414, цільове призначенням - для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с/рада Білогородська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, та поновлено запис про право власності від 28 жовтня 2013 року № 3375020 за

ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Радченко-Онатій Н. М. 18 лютого 2023 року подала апеляційну скаргу, у якій одночасно просила поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що копію судового рішення представник отримав при ознайомленні

з матеріалами справи під час звернення до суду першої інстанції 18 січня

2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко-Онатій Н. М. залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Заявнику необхідно було доплатити судовий збір та обґрунтувати поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а також вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

03 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Радченко-Онатій Н. М. на виконання вимог ували суду подала заяву, у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року та надала докази доплати судового збору.

Заява про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що копію оскаржуваного судового рішення представник отримав 18 січня

2023 року. Зазначена апеляційним судом електронна адреса ОСОБА_1 , на яку суд першої інстанції надіслав рішення суду не є офіційною.

Не погоджуючись з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року, ОСОБА_2 28 квітня

2023 року подала апеляційну скаргу, до якої додала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Як на підставу для поновлення вказаного строку посилалася на те, що копія повного тексту судового рішення була вручена їй (її представнику) 31 березня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвала мотивована тим, що згідно з довідкою про доставку електронного листа від 07 грудня 2022 року документ в електронному вигляді «Рішення» від

23 листопада 2022 року у справі № 369/295/20 було надіслано 07 грудня

2022 року на електронну адресу заявника: ІНФОРМАЦІЯ_1 Документ доставлено до електронної скриньки 07 грудня 2022 року. З огляду на наведене суд апеляційної інстанції вважав вказані заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду неповажними. Заявнику необхідно було вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

01 червня 2023 року на виконання вимог ухвали суду ОСОБА_2 подала до Київського апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що вона була присутня під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваного рішення, повний текст якого оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 08 грудня 2022 року, а отримано її представником 31 березня

2023 року. Вказаний факт є єдиним випадком вручення їй оскаржуваного рішення відповідно до статті 272 ЦПК України. Електронна адреса ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на яку суд першої інстанції направив копію повного тексту оскаржуваного рішення, не є офіційною електронною адресою та використовується нею для особистих потреб. Вона не перевіряє регулярно свою особисту електронну пошту на предмет отримання копій судових рішень. тому вважала зазначені підстави поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Короткий зміст оскаржуваних ухвал суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника

ОСОБА_1 - адвоката Радченко-Онатій Н. М. на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, а саме: отримання представником заявника копії судового рішення суду першої інстанції 18 січня 2023 року, є неповажними, оскільки доставлення 07 грудня 2022 року копії рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

23 листопада 2022 року на електронну адресу ОСОБА_1 є днем вручення судового рішення. А отже, строк на апеляційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року для ОСОБА_1 розпочався 08 грудня 2022 року та закінчився 06 січня

2023 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку лише 18 лютого 2023 року, тобто з пропуском тридцяти днів з дня вручення йому тексту повного рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що 23 листопада 2022 року під час проголошення Києво-Святошинським районним судом Київської області вступної та резолютивної частин оскаржуваного рішення були присутні, зокрема, ОСОБА_2 та її представники - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Повний текст оскаржуваного рішення заявнк отримав 07 грудня 2022 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Хоча зазначена ОСОБА_2 електронна адреса ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на яку суд першої інстанції направив копію повного тексту оскаржуваного рішення, не є офіційною, однак, особисто надавши суду такі засоби комунікації,

ОСОБА_2 фактично погодилася на доставлення їй процесуальних документів на вказану електронну адресу. За таких обставин посилання заявника на те, що копію оскаржуваного рішення суду було отримано її представником 31 березня 2023 року, не заслуговують на увагу. Апеляційний суд вважав, що, підстави наведені ОСОБА_2 в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, поданій на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року, не можуть бути визнані поважними.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

09 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Радченко-

Онатій Н. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року та передати справу на розгляд до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції всупереч нормам ЦПК України неправильно встановив дату вручення ОСОБА_1 копії рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

23 листопада 2022 року, наслідком чого стало позбавлення ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення суду. Відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Стаття 272 ЦПК України, крім вручення судового рішення під розписку, містить лише дві можливості надіслання судового рішення: або на офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина третя статті 272 ЦПК України). Вказує, що ОСОБА_1 не отримував копії рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року рекомендованим листом. Адреса особистої електронної пошти ОСОБА_1 не є його офіційною електронною адресою, він не зареєстрований у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (далі - ЄСІТС) і відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України не зобов?язний того робити. Надіслання ОСОБА_1 копії рішення на особисту електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не має наслідків, передбачених статтями 272 і 354 ЦПК України.

25 липня 2023 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року та передати справу на розгляд до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що способи вручення судового рішення, зазначені у статті 272 ЦПК України, є такими, що відповідають ЦПК України

і мають процесуальні наслідки. Факт вручення 31 березня 2023 року копії оскаржуваного судового рішення заявнику є єдиним випадком вручення цього рішення відповідно до статті 272 ЦПК України. У матеріалах справи немає заяви про направлення ОСОБА_2 копії судового рішення на електронну пошту. Також немає підтверджень реєстрації офіційної електронної адреси. Електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 не

є офіційною електронної адресою та не зареєстрована в «Електронному кабінеті» ЄСІТС і не вказана в жодному державному реєстрі.

Аргументи інших учасників справи

07 червня 2023 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що не відповідають фактичним обставинам справи твердження заявника, що Київський апеляційний суд знайшов штучні причини, щоб позбавити ОСОБА_1 права на апеляційний перегляд його справи,

а також, що оскаржувана ухвала не ґрунтується на нормах закону.

25 серпня 2023 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що не відповідають фактичним обставинам справи твердження заявника, що Київський апеляційний суд знайшов штучні причини, щоб позбавити ОСОБА_2 права на апеляційний перегляд її справи,

а також, що оскаржувана ухвала не ґрунтується на нормах закону. Апеляційний суд зробив правильний висновок, що хоча зазначена

ОСОБА_2 електронна адреса ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на яку суд першої інстанції направив копію повного тексту оскаржуваного рішення, не

є офіційною, однак, особисто надавши суду такі засоби комунікації,

ОСОБА_2 фактично погодилася на доставлення їй процесуальних документів на вказану електронну адресу.

Рух касаційних скарг та матеріалів справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко-Онатій Н. М. передано судді-доповідачу ОСОБА_7 .

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко-Онатій Н. М. на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у справі та витребувано її матеріали з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

20 липня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 передано судді-доповідачу ОСОБА_7 .

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі.

Згідно з протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи мж суддями від 01 листопада 2023 року касаційній скарги та матеріали справи передано судді-доповідачу Коротуну В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг, урахувавши аргументи, наведені

у відзивах на касаційні скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко-Онатій Н. М.

і ОСОБА_2 , апеляційний суд посилався на те, що вказані заявниками підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було надіслане на електронну адресу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 )

та електронну адресу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 07 грудня

2022 року, що підтверджується довідками Києво-Святошинського районного суду Київської області про доставку електронного листа.

Проте колегія суддів не може погодитися із цими висновками апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду,

а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється

з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів

з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Питання щодо вручення судового рішення врегульовано статтею 272 ЦПК України.

У частинах п`ятій, шостій статті 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі

у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Отже, визначальним для унормування початку перебігу строку на апеляційне оскарження є вручення повного судового рішення.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення

у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються

в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23), де відступлено від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 квітня 2023 року у справі № 904/272/22, зроблено висновок, що «процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом

з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС

є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС

(в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС.

Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи

є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення,

у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.

Бажання учасника справи (фізичної особи) зазначити у скарзі (заяві) свою особисту електронну адресу, свідчить лише про бажання особи отримувати кореспонденцію від суду додатковим засобом зв`язку, та не звільняє суд обов`язку виконувати вимоги закону, зокрема щодо надіслання рішення суду

у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).

Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем вручення якого є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення відповідно до статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції)».

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження чи повернення апеляційної скарги, суди апеляційної інстанції мають враховувати обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з дотриманням принципу розумності та пропорційності, з метою уникнення надмірного формалізму, із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення. Відповідний висновок має бути висловлено із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення.

Обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи. Обмеження доступу до суду апеляційної інстанції, як складової права на судовий захист, можливе лише з обов`язковим дотриманням конституційних норм і принципів, а саме пріоритетності захисту фундаментальних прав і свобод людини і громадянина, а також принципу верховенства права, відповідно до якого держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду, яка забезпечить ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема дасть можливість відновити порушені права і свободи особи та максимально запобігти негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки суду першої інстанції.

На час прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, а саме

23 листопада 2022 року, підсистеми (модулі) ЄСІТС: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку розпочали функціонування.

Справу, яка переглядається, суд першої інстанції розглядав за матеріалами

в паперовій формі.

Враховуючи норми частини одинадцятої статті 272 ЦПК України, якою передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Доказів реєстрації ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у підсистемі «Електронний суд» в матеріалах справи немає.

При цьому в розумінні статті 272 ЦПК України наявні у матеріалах справи довідки про доставку електронних листів на електронні адреси

(а; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) самі по собі не свідчать про вручення копії рішення суду першої інстанції та за встановлених у цій справі обставин не могли бути використані апеляційним судом як підтвердження відправлення сторонам копій рішення суду на офіційну електронну адресу.

З огляду на викладене у цій справі суд першої інстанції був зобов`язаний надіслати відповідачам рішення у паперовій формі рекомендованим листом,

а наявні у матеріалах справи довідки про доставку електронних листів на електронну адресу в розумінні статті 272 ЦПК України не свідчать про належне вручення копії рішення суду відповідачам.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не врахував, що за встановлених у цій справі обставин суд першої інстанції відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України був зобов`язаний надіслати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2022 року у паперовій формі рекомендованим листом, а наявні у матеріалах справи довідки про доставку електронного листа на електронні адреси

у розумінні частини шостої статті 272 ЦПК Українине свідчать про належне вручення відповідачам копії рішення суду. За таких обставин апеляційний суд передчасно відмовив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, тому колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року та ухвали Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року із направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Щодо заявлених клопотань

16 вересня 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до Верховного Суду заяви про зупинення провадження у справі до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи № 454/1883/22, яка мотивована тим, що

у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду має визначитися із застосуванням статті 272 ЦПК України, оскільки існує різна практика в різних судах щодо факту належного повідомлення учасника справи про прийняте

в ній рішення.

Вивчивши заяви про зупинення провадження у справі, Верховний Суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження

у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах

(у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Оскільки за результатом розгляду справи № 454/1883/22, до закінчення розгляду якої заявники просять зупинити провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду 10 квітня 2024 року винесла постанову, підстав для зупинення провадження у справі немає, а тому в задоволенні заяв

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись статтями 252, 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовити.

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Радченко-Онатій Наталії Миколаївни і ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов