Дата документу 21.03.2024
Справа № 334/1997/21
Провадження № 2/334/42/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:головуючого - судді Козлової Н.Ю.,за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерн «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року позивач, в особі Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що у період з листопада 2018 року по квітень 2019 р., листопада 2019 по квітень 2020 року Концерн «МТМ» надав послуги з постачання теплової енергії- гарячої води на об`єкти, а саме: викуплені нежитлові приміщення першого поверху і подвалу для розміщення магазину продовольчих товарів, загальної площею 168,30 кв.метрів.

Зазаначене підвальне приміщення знаходитьсяу житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 224530647, право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просив суд стягнути з відповідачасуму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вказаний період, а також стягнути судові витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою суду від29 березня 2021позовнузаяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкритопровадження у справі, розглядсправивизначенопроводитивпорядкуспрощеногопозовногопровадження з повідомленнямсторін, сторонам встановлено строки на поданнязаяв по сутісправи.

05 травня 2021представником відповідача подано відзив на позовну заяву,у якомувідповідачзаперечуєпроти позову, вважаєпозовнівимогинеобґрунтованими, посилаючись на те, щопозивач в обґрунтування позову посилається на вимоги Закону, які не регулюютьданіправовідносини, а також не надавналежнихдоказів на підтвердженнярозмірузаборгованості, яку просить стягнути з них. Такожпредставник відповідача зазначає,щопозивач не надавжоднихдоказів того, в якійкількості та якості за вказаний у позовіперіод надавались послуги з постачаннятепловоїенергія та гарячої води. Відсутніпоказникилічильникатепловоїенергії за коженмісяць, що не дозволяєвстановитисаме в якомуоб`ємі надавались ціпослуги.

Крім того, на переконання представника відповідача, позивач сам не виконавположення закону щодопідготовки та направленнявідповідачу договору, а тепер не тількинамагаєтьсястягнути з відповідачазаборгованість за неукладеним договором та й намагаєтьсяперекластивідповідальність за неукладенняцього договору на відповідача, хоча сам відповідачвимагавнадіслатийомудоговір у передбаченому законом порядку, про щобулозазначеновище.

Представник відповідача у відзиві на позов пояснював, що приміщення відповідача обігрівається за рахунок використання електричних приладів, системи опалення відсутні. Про те, що приміщення обігрівається з застосуванням електричних приладів, свідчать також рахунки та акти, з яких видно, що обсяги споживання електричної енергії значним чином зростають в осінні та зимові місяці (під час опалювального сезону).

Позивачем також не подано доказів щодо наявності єдиної системи централізованого опалення нежитлового приміщення Відповідача з житловим будинком по АДРЕСА_2 , зокрема актів обстеження нежитлового приміщення.

З вищенаведених підстав, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Іншихзаяв по сутісправи не надходило.

У судовезасіданняпредставникпозивача не з`явився, суду надавписьмовузаяву про розглядсправи у йоговідсутність без проведенняфіксації судового процесу, в якійвказав, щопідтримуєпозовнівимоги та просить їхзадовольнити у повномуобсязі.

Відповідач у судовезасідання не з`явився, про час і місцерозглядусправиповідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляв.

Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, систематично надсилав до суду заяви про відкладання розгляду справи з різних підстав.

Позиція представника відповідача щодо постійного відкладання розгляду данної цивільної справи, розцінюється як пряма зацікавленість у затягуванні розгляду справи.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Отже, обізнансть представника відповідача про день та час розгляду справи, відсутність наміру бути присутнім у судовому засідання для забезпечення захисту інтересів ОСОБА_1 , а також з врахуванням тривалості провадження у даній справі ( з 24.03.2021 року) надає підстави суду розглядати справу за наявними у матеріалах справи письмових доказів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків.

Судом встановленотакіфакти та відповідніїмправовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, Концерном «Міські теплові мережі» надаються послуги з теплопостачання в централізовану систему теплопостачання житлового фонду міста на потреби опалення, а саме: нежитлове приміщення першого поверху та підвалу для розміщення магазину продовольчих товарів, загальної площею 168,30 кв.метрів.

Зазаначене підвальне приміщення знаходитьсяу житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 224530647, право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

17 березня 2020 року відповідачу було направлено досудове повідомлення про наявність заборгованості за використану теплову енергію та пропозицію з її оплати.

Відповідач відмовився оплачувати рахунки, оскільки вважає, що Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Концерн «МТМ» не надав доказів, які підтверджують факт та обсяги надання послуг.

Крім того, письмово повідомив, що у зв`язку з зростанням кількості захворювань короно вірусом та встановленням карантину, він не може з`явитися особисто для укладання договору, а тому просив відіслати проект договору поштою для ознайомлення та підписання.

У частині сьомій статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За приписами п. 1 частини 2 статті 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору.

Тобто, сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію.

Відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном "Міські теплові мережі" послуги, оскільки між Позивачем та Відповідачем склалися фактичні договірні відносини.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Судом досліджено листа від 12.11.2020 р. № С-2148 з якого вбачається, що позивач пропонував відповідачу звернутися до філії Концерну «МТМ» Дніпровського району з метою укласти договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, але відповідач повідомив про неможливість прибуття до Концерну «МТМ» у зв`язку з встановленням на території України карантину та просив надіслати засобами поштового зв`язку проект вищезазначеного договору.

При цьому, листом №С-2148 від 03.12.2020 р. позивач запропонував відповідачу надіслати засобами поштового зв`язку певний перелік документів з метою створення проекту договору та його направлення на адресу відповідача, але відповіді на зазначений лист не надійшло.

При цьому, у листі №С-2148 від 03.12.2020 р. позивачем було наведено детальний розрахунок нарахувань за послуги з постачання теплової енергії за період листопад 2018 р. - квітень 2020 р. з зазначенням тарифу та кількості спожитої теплової енергії в Гкал .

Нарахування за спірний період здійснювалось відповідно до показань будинкового приладу обліку які враховують витрати теплової енергії на опалення місць загального загального користування.

Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, що підтверджується актом обстеження від 30.11.2016 р. (копія акту від 30.11.2016 п. долучено до матеріалів справи).

В акті зазначено про наявність транзитних стояків, що свідчить про надходження тепла до нежитлового приміщення.

Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку.

Згідно п. 6.3.4. ДБН В.2.5- 67:2013 „Опалення, вентиляція та кондиціонування" опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньо будинковій системі опалення, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуги з опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Отже, доводи відповідача про відсутність у його приміщенні системи опалення в зв`язку з тим, що транзитні стояки «зашиті» та твердження, що послуга з надання теплової енергії не споживається у тому обсязі, який зазначений в рахунках та актах, не заслуговують на увагу та спростовуються наданими позивачем письмовими доказами.

При цьому, суду не надано доказів з боку відповідача, що у спірний період ним вживалися заходи, щодо повідомлення належним чином позивача з метою обстеження представником Конценру «МТМ» приміщення, що перебуває у власності відповідача.

Про факти викладені відповідачем про «зашиті» транзитні стояки, позивачу не відомо, як й про те, який ізолюючий матеріал при цьому використовувався.

Теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття.

Тобто, наявність перекриття, стіни, перегородки в приміщені не свідчить про те, що теплова енергія не надходить до нежитлового приміщення відповідача.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них.

Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Таким чином, підведення централізованого опалення до стояка об`єкта теплопостачання свідчить про надання послуг позивачем.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, зобов`язаний оплатити надані послуги.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціаціяпроцесуальнихфункційоб`єктивно приводить до того, що принцип змагальностівідбиваєвластивостіцивільногосудочинства у площинілише прав та обов`язківсторін. Цедаєможливістьконстатувати, що принцип змагальності у такому розумінніурівноважується з принципом диспозитивності та, щонеобхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Вінзнівельовуєможливість суду втручатися у взаємовідносинисторінзавдякизборудоказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовкаусього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тількиоцінюєнадані сторонами матеріали, але сам жоднихфактичнихматеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, в ході судового розгляду достеменно встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) ОСОБА_1 , як власнику підвального приміщення загальною площею 168,30 кв.метрів., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідноіз ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язанавчинити на користьдругоїсторони (кредитора) певнудію (передатимайно, виконати роботу, надатипослугу, сплатитигрошітощо) абоутриматисявідпевноїдії, а кредитор має право вимагативідборжникавиконанняйогообов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про наданняпослуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданнямдругоїсторони (замовника) надатипослугу, яка споживається в процесівчиненняпевноїдіїабоздійсненняпевноїдіяльності, а замовникзобов`язуєтьсяоплатитивиконавцевізазначенупослугу, якщоінше не встановлено договором. Якщо договором передбаченонаданняпослуг за плату, замовникзобов`язанийоплатитинадануйомупослугу в розмірі, у строки та в порядку, щовстановлені договором. Зобов`язанняборжникасплатитипевнугрошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з іншихпідстав, визначених законом, є грошовимзобов`язанням.

Зогляду на викладене, правовідносини, якісклалисяміж сторонами, є грошовимзобов`язанням, у якому, середінших прав і обов`язківсторін, на боржникапокладеновиключнопевнийцивільно-правовийобов`язок з оплати отриманихжитлово-комунальнихпослуг, якомукореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України)вимагатисплату грошей за наданіпослуги.

Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги», виконавецьпослуги з постачаннятепловоїенергії повинен забезпечитипостачаннятеплоносіябезперервно, з гарантованимрівнембезпеки, обсягу, температури та величинитиску. Параметриякостітепловоїенергіїповиннівідповідатинормативним документам у сферістандартизації.

Постачаннятепловоїенергії для потреб централізованогоопаленняздійснюється в опалювальнийперіод. Порядок визначеннядати початку і закінченняопалювальногоперіодувизначаєтьсязаконодавством. Постачаннятепловоїенергії на індивідуальнітепловіпунктиспоживачів для потреб опалення та приготуваннягарячої води здійснюєтьсябезперервно, з урахуваннямперерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціноюпослуги з постачаннятепловоїенергії є тариф на тепловуенергію для споживача, якийвизначається як сума тарифів на виробництво, транспортуваннятапостачаннятепловоїенергії. Послуга з постачаннятепловоїенергіїнадаєтьсязгідно з умовами договору, щоукладається з урахуваннямособливостей, визначенихцим Законом, та вимогами правил наданняпослуг з постачаннятепловоїенергії, щозатверджуютьсяКабінетомМіністрівУкраїни, якщоінше не передбачено законом.

Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з листопада 2018 року по квітень 2019 р., листопада 2019 по квітень 2020 року Концерн «МТМ» надав послуги з постачання теплової енергії- гарячої води на об`єкти, а саме: викуплені нежитлові приміщення першого поверху і подвалу для розміщення магазину продовольчих товарів, загальної площею 168,30 кв.метрів, однак відповідачем кошти за вказані послуги належним чином не сплачувались, внаслідок чого станом на квітень 2020 року виникла заборгованість в розмірі 39600,74 грн., що слідує з наданого позивачем розрахунку.

Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг Концерном «МТМ», зміни їхніх споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим в матеріалах справи відсутні.

У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за послуги теплопостачання складає 39600,74 грн.

При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 2483,62 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу 1791,61 грн.

Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, враховуючи доведеність заявленого позивачем розрахунку заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно доч.1,2ст.141ЦПК України,судовий збірпокладається насторони пропорційнорозміру задоволенихпозовних вимог. Іншісудові витрати,пов`язані зрозглядом справи,покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські Теплові Мережі» в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, суд

УХВАЛИВ:

Позов Концерна «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127 ІПН: 49) заборгованість в сумі 43875,97 гривень, з яких: 39600,74 гривень - основного боргу; 2483,672 грн.- інфляційних витрат; 1791, 61 грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127 ІПН: 49) судовий збір у розмірі 2270 гривень.

Апеляційнаскарга на рішення суду подаєтьсяпротягомтридцятиднів з дня йогопроголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Козлова Н. Ю.