Номер провадження 2-о/725/1066/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2024

Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О. І.

при секретарі Симик І.М.

за участю заявника та заінтересованої особи ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса проживання : АДРЕСА_1 ), заінтересована особа ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання : АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю та встановлення факту , що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою. Стверджує , що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 15.07.2020 року шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано.

У період перебування у даному шлюбі у нього з ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 донька ОСОБА_4 проживає разом з ним за адресою : АДРЕСА_1 та знаходиться на його самостійному утриманні.

Додатково вказав , що він забезпечує дитині необхідні умови для проживання та розвитку, цікавиться її навчанням , водить та оплачує додаткові заняття з англійської мови.

Додає, що між ним та ОСОБА_2 досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної доньки , про що свідчить договір про визначення місця проживання дитини , умов утримання та участі батьків у їх вихованні.

Крім того вказує, що підтвердження факту проживання однією сім`єю із своєю донькою ОСОБА_4 напряму впливає на його права та обов`язки та необхідне для отримання соціальної допомоги , як батька , який самостійно виховує дитину.

На підставі викладеного, уточнюючи свої вимоги , просить суд встановити факт , що донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом із своїм батьком ОСОБА_1 однією сім`єю та встановити факт , що малолітня донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на самостійному вихованні та утриманні свого батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні свої вимоги підтримав та вказав, що матір дитини не займається вихованням та утриманням доньки. Після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 , донька постійно проживає разом з ним однією сім`єю. Він самостійно забезпечує усім необхідним доньку ОСОБА_4 . Просив задовільнити вимоги.

Заінтересована особа ОСОБА_2 вимоги заявника підтримала та вказала, що після розірвання шлюбу між нею та заявником , їх спільна донька ОСОБА_4 постійно проживає з батьком , який займається її вихованням, забезпечує усім необхідним доньку. Вказала , що проживає у Німеччині , з донькою не проживає близько 4 років. Надала копію закордонного паспорта з відмітками про перетин кордону.

Допитана у судовому засіданні малолітня ОСОБА_5 вказала , що проживає разом з батьком у м. Чернівці, матір бачить рідко, вона проживає у Німеччині. Батько повністю її утримує, водить до школи та на гуртки.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали , що малолітня ОСОБА_8 вже декілька років проживає тільки з батьком . Її матір більше часу перебуває за кордоном.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. ( ч.1 ст .82 ЦПК України).

Суд не має сумніву , щодо достовірності обставин , які визнаються усіма учасниками справи.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих заявником , а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 15.07.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. ( а.с. 12)

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові від 17 червня 2020 року, справа №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Також, слід звернути увагу на правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №369/3338/17, де суд вказав, що за приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).

Вказані обставини доведено заявником .

На підтвердження факту проживання ОСОБА_1 разом із своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 надано наступні докази.

Згідно акту ТОВ « Єврокомунбуд» ОСОБА_1 проживає із своєю донькою ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 перебуває на утриманні свого батька ( .а.с11).

Згідно довідки Чернівецької гімназії № 19 Чернівецької міської ради , ОСОБА_5 учениця 7-Б класу за час навчання зарекомендувала себе здібною ученицею. Батько ОСОБА_4 ОСОБА_1 цікавиться її шкільними успіхами , спілкується із вчителями та класним керівником дитини . Приймає участь у загальношкільних заходах. Відносини між батьком та донькою хороші . Батько допомагає дитині у навчанні ( а.с. 15).

Відповідно до характеристики ОСОБА_5 , яка видана Чернівецькою міською громадською організацією « Туристичний клуб « Пілігрим» , вона здібна спортсменка. Батько ОСОБА_1 цікавиться захопленням дитини , відвідує разом з нею заняття, сприяє її участі у змаганнях. ( 18).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , вони стверджують , що ОСОБА_1 здійснює виховання своєї доньки ОСОБА_4 , забезпечує її фінансово. Матір дитини не здійснює виховання доньки.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, за взаємною згодою обох батьків , їх спільна донька ОСОБА_5 проживатиме разом із батьком ОСОБА_13 на його самостійному вихованні, утриманні та забезпеченні.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Крім того , відповідно до положень ч.4 ст. 157 СК України- батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, заявником обґрунтовано та підтверджено доказами факт проживання із своєю донькою однією сім`єю.

Щодо решти вимог , слід зазначити наступне.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають у реалізації права.

Тобто у цьому випадку йде мова не про спір між батьками, а щодо встановлення існування певних обставин, а саме факту самостійного виховання дитини батьком, які перешкоджають реалізації одним із батьків своїх прав та обов`язків, визначених СК України, а іншому з метою забезпечення повноцінного догляду та належних умов для дитини і збереження її прав та інтересів необхідне рішення суду, що підтверджує факт самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Наведенеий у статті 315 ЦПК України перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним. Тому факт самостійного виховання та/або утримання дитини має бути встановлений судом якщо законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 вже викладала висновок, що факти, які мають юридичне значення, встановлюються у позасудовому та судовому порядку. Рішення суб`єктів владних повноважень стосовно встановлення фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Саме тому Велика Палата Верховного Суду в постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц виснувала, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції.

Ураховуючи, що у цих правовідносинах відсутній будь-який орган влади, до повноважень якого належить встановлення факту самостійного виховання та/або утримання дитини, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту самостійного виховання та/або утримання дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та частини другої статті 315 ЦПК України.

Підсумовуючи наведене, суд наголошує, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, перелік яких не є вичерпним. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ у цивільному судочинстві в порядку окремого провадження.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про встановлення фактів, що має юридичне значення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що встановлення даного факту необхідно йому для соціального забезпечення життєдіяльності його та його дитини.

Судом встановлено , що спільна донька сторін проживає разом батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Він створив всі умови для проживання дитини , здійснює опіку над нею , доглядає та піклується про стан її здоров`я.

Встановлення факту самостійного виховання батьком своєї доньки , необхідне ОСОБА_1 для забезпечення права на звернення до компетентних органів щодо захисту прав дитини.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи її вік , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, нотаріально завірений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини , факт перебування матері дитини за кордоном, інші обставини, суд вважає що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву задовольнити.

Встановити факт , що малолітня донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає однією сім`єю разом із своїм батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт, що малолітня ОСОБА_5 23.03.2012 року перебуває на самостійному вихованні та утриманні свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський