П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2024 року у складі судді Хамник М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних та 3% річних,-

встановив :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; Державної Казначейської служби України про стягнення компенсації у розмірі 3% річних та індексу інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 303/1776/19 стягнуто з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України - 229008,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 70 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Також стягнуто з ГУНП в Закарпатській області - 20100 грн. за надання правничої допомоги та 12012,70 грн. судових витрат за проведення експертизи.

Нанесена шкода позивачу не сплачена, хоча виконавчий лист тривалий час перебуває у Державній казначейській службі України на виконанні. Виключно ГУНП в Закарпатській області 12.09.2023 року сплатило судові витрати в розмірі 32112,70 грн.

За вказаних обставин, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку індекс інфляції та 3% річних, у розмірі 114.981,50 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2024 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апелянт, його представник, та представник Головного у правління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

В судовому засіданні представник Державної казначейської служби України Бардашевська Л.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника сторони, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому відсутні підстави для стягнення заявлених сум.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок виконання рішення судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Орган прокуратури та орган державної влади, зазначені у пункті 36 цього Порядку, подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

Після закінчення такого строку орган Казначейства надсилає протягом п`яти робочих днів до Казначейства зазначені документи (відомості).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку в Казначействі відкривається відповідний рахунок (пункт 38 Порядку).

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Статтею 95 Конституції України встановлено правило, за яким виключно Законом «Про Державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Крім цього, пунктом 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Зокрема, у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. їх посадових і службових осіб» (далі - КПКВК 3504030).

Відповідно до пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи установлено, що 04 грудня 2018 року Тячівським районним судом Закарпатської області у справі № 307/2665/14-к винесена ухвала про задоволення скарги ОСОБА_1 та забов`язано слідчого повернути тимчасово вилучене майно, автомобіль марки «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 .

05 грудня 2018 року слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Волос В.В., у кримінальному провадженні №0000952 від 28.06.2014 року, винесено постанову про повернення речового доказу автомобіля, ОСОБА_1 , 1950 року народження.

21 грудня 2018 року слідчим запропоновано з`явитися за отриманням автомобіля, з метою виконання ухвали суду. Оскільки автомобіль був знищений та не підлягає використанню за призначенням, позивач відмовився від його отримання.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Закарпатської області, третя особа слідчий СВ Тячівського відділу поліції ГУПН в Закарпатській області Волос Василь Васильович, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями працівників правоохоронних органів, у розмірі 787998грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено повністю.

17 лютого 2022 року висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 4339 встановлено вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля "BMW-525 td (E39)" реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження (розкомплектування) після вилучення 23.06.2014, який становить: 229008,00 грн.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 303/1776/19 рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року скасовано. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України - 229.008,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 70.000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Також стягнуто з ГУНП в Закарпатській області - 20.100 грн. за надання правничої допомоги та 12.012,70 грн. судових витрат за проведення експертизи.

На виконання вказаної постанови Мукачівським міськрайонним судом 12.06.2023 по справі №303/1776/19 видано виконавчий лист.

29.08.2023 року на адресу Державної казначейської служби України надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Павла Петровича від 01.08.2023 № 264 щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 12.06.2023 по справі № 303/1776/19 про стягнення з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 229 008 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 70000 грн. у відшкодування моральної шкоди та стягнення з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 20100 грн. за надання правничої допомоги та 12012,70 грн. судових витрат за проведення експертизи (копія заяви додається).

Оскільки, у виконавчому листі Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданому 12.06.2023 по справі № 303/1776/19 не визначено в якій частині Казначейству необхідно виконати судове рішення, керуючись абзацом п`ятим підпункту 1 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (із змінами і доповненнями) (далі - Порядок № 845), Державна казначейська служба України листом від 01.09.2023 № 5-06-06/15910 повернула заявнику оригінал вищевказаного виконавчого листа.

03.01.2024 року на адресу Державної казначейської служби України повторно надійшла виправлена заява представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Павла Петровича від 19.12.2023 № 376 щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 12.06.2023 по справі № 303/1776/19 в частині стягнення з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 229008 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 70000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.36 Порядку № 845, Державна казначейська служба України листом від 11.01.2024 № 5-08-08/735 направила документи щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 12.06.2023 по справі № 303/1776/19 до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області для здійснення заходів передбачених Порядком № 845.

Відповідно до вимог пункту 36 та пункту 37 Порядку № 845, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листами від 15.01.2024 № 4-22-10/330 та № 4-22-10/332 звернулося до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Закарпатської обласної прокуратури для надання наявних документів (відомостей), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача за вищезгаданим виконавчим документом.

Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області у відзиві на позов зазначає, що станом на 17.01.2023 відповіді на вищезазначені листи від Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Закарпатської обласної прокуратури на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області не надходили.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо виду судочинства, у порядку якого мають розглядатися вимоги про стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України 3 % річних та інфляційних втрат через невиконання ухваленого судом судового рішення.

Згідно висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19 визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання тощо.

Оскільки позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, а саме інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням боржником судового рішення у цивільній справі, яке набрало законної сили, відтак розгляд даної справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

У заявленому позові представник позивача просив стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , індекс інфляції та 3% річних, у розмірі 114 981,50 грн. за період з 17.02.2022 по 01.12.2023, тобто з часу встановлення вартості завданого позивачу матеріального збитку висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №4339, яку згодом стягнуто постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року.

У своїй постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала щодо моменту, з якого можуть застосовуватися приписи статті 625 ЦК України до юридичних наслідків прострочення виконання боржником (зокрема, державою) підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання в порядку визначеному Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901-VI).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 4901-VI стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача. У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу. Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (частина третя статті 3 Закону № 4901-VI).

За частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Подібні положення містить частина шоста статті 4 Закону № 4901-VI згідно якої перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Наведене системне тлумачення частини другої статті 625 ЦК України, статей 3, 4, 5 Закону № 4901-VI сприятиме дисциплінуванню поведінки стягувача під час пред`явлення ним виконавчого документа в порядку визначеному Законом № 4901-VI, виданого на виконання судового рішення про стягнення коштів з держави, адже за такого підходу до визначення моменту прострочення держави у спірних правовідносинах стягувач буде обізнаним, що умовою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є неперерахування державою стягувачу протягом визначеного частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI строку коштів за наслідком його звернення із заявою про виконання рішення суду, тоді як час, який передує завершенню цього строку, не входить до періоду прострочення виконання державою рішення суду за який може бути заявлено стягувачем відповідні нарахування.

Матеріалами справи доведено, що на адресу Державної казначейської служби України виправлена заява представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника П.П. від 19.12.2023 № 376 щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 12.06.2023 по справі № 303/1776/19, надійшла 03.01.2024 року.

Отже, три місяці для виконання рішення суду (виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 12.06.2023) не сплинули, відтак прострочення виконання державою рішення суду, за яке може бути заявлено стягувачем відповідні нарахування, відсутнє.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для відповідальності боржника (держави) за прострочення грошового зобов`язання, що випливає із судового рішення та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у позові.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: