Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/964/24
Провадження № 2-о/542/52/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

27 травня 2024 року селище Нові Санжари

Суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області Шарова-Айдаєва О.О., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні дітей віком до 18 років,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області із заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 , відповідно до якої просив встановити факт, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають четверо дітей віком до вісімнадцяти років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що він перебуваю у шлюбі з гр. ОСОБА_7 .

Згідно з посвідченням для багатодітних сімей серії НОМЕР_1 у заявника та його дружини на утриманні знаходяться діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Єдиною працюючою особою і сім`ї є заявник, який отримані кошти витрачає на утримання дружини і дітей. Дружина не працює. Рідний батько дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не приймає участі у вихованні та утриманні своїх дітей.

З огляду на те, що 13 квітня 2024 року заявнику вручена повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», він звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні для застосування положень 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження у справі, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (пункт 17)).

Отже, Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висловилася про те, що інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 293 ЦПК України). Тобто мають право на вирішення спору за належною позовною вимогою у відповідному виді судочинства (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 31)).

Згідно з частиною 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною заявою, оскільки з метою отримання правової підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, йому необхідно довести факт перебування на його утриманні чотирьох дітей віком до 18 років.

Відповідно до пункту 3 частини1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Поряд з цим, ОСОБА_1 не залучив до участі у справі відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Однак, суд зазначає, що з правовідносин, які склались між заявником та ІНФОРМАЦІЯ_6 , повістка про необхідність явки до якого була видана заявнику, вбачається спір про право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Також, суд зазначає, що за змістом своєї заяви ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що рідний батько неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - гр. ОСОБА_8 не приймає участі у вихованні та утриманні своїх дітей, хоча як учасника справи ОСОБА_1 не зазначив рідного батька цих дітей.

Отже, заявник фактично оспорює факт перебування дітей його дружини від попереднього шлюбу на утриманні їх рідного батька, на якого відповідно до положень Сімейного кодексу України покладені обов`язки щодо утримання дітей. Поряд з цим, вирішення такого спору можливе лише із застосуванням принципу змагальності сторін, який не може бути реалізований в окремому провадженні з огляду на положення частини 3 статті 294 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд зазначає, що належний розгляд питання перебування на утриманні заявника дітей віком до 18 років можливий лише в порядку позовного провадження із дотриманням принципу змагальності та залученням до участі у справі належного територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та рідного батька дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з частиною 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 260, 261, 293, 315 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні дітей віком до 18 років.

Заяву з додатками повернути заявнику відповідно до частини 3 статті 186 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до частини 2 статті 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва