Справа № 134/129/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2024 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Лабая О.В

З участю секретаря: Цибуляк А.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Крижопіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Крижопільської селищної ради, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позов Крижопільської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зеленянка, Тульчинського району, Вінницької області помер її батько ОСОБА_5 . Раніше, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_6 . При житті, 18.10.2018 її батько склав заповіт, посвідчений секретарем Красносільської сільської ради за реєстровим №20. Згідно якого заповів їй усе своє майно. До складу спадкового майна увійшли земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок по АДРЕСА_1 (колишня Красносільська сільська рада Крижопільського району. Після смерті батька у встановлений законом строк, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу за №135/2023. 23.11.2023 державним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №1215, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті батька.

Згідно з довідкою від 15.01.2024 №27, виданою старостою Красносільського старостинського округу Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_6 спільно проживала до дня своєї смерті з чоловіком ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . Тому, її батько ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті його дружини її матері ОСОБА_6 . До складу спадщини увійшла її частка на будинок.

Проте, за життя її батьки не оформили право власності на будинок і не отримали правовстановлюючого документа про належність їм зазначеного будинку. У зв`язку з їх смертю такий документ отримати не представляється можливим.

У зв`язку із цим позивач звернулася з позовом до суду та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зеленянка, Тульчинського району, Вінницької області на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які складаються із житлового будинку «А» (загальна площа 56,7 кв.м., житлова площа 18,5 кв.м.), веранди «а», ганку «а1», Сараю «Б», прибудова сараю «б», Сараю «В», Літньої кухні з погрібом «Г», входом до погріба «г», прибудова сараю «г1», огрожі «1-3».

Ухвалою судді від 01 лютого 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06 березня 2024 року в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 01 травня 2024 року у даній справі було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні на вирішення позовних вимог, поклався на думку суду.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечує.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що житловий будинок з по господарськими будівлями по АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, головою якого був ОСОБА_5 , член двору ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою Крижопільської селищної ради від 10.01.2024 № 17, що згідно запису погосподарської книги № 8, особовий рахунок № НОМЕР_1 , щодо домогосподарства по АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року (а.с. 17).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 - батько зазначений ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Зеленянка, Крижопільського району, Вінницької області, померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане виконкомом Красносільської сільської ради, Крижопільського району, Вінницької області, серія НОМЕР_2 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зеленянка Тульчинського району Вінницької області помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 29.03.2023 Крижопільським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.13).

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

18.10.2018 ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем Красносільської сільської ради за реєстровим №20, згідно якого заповів позивачу усе своє майно. До складу спадкового майна увійшли земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок по АДРЕСА_1 (колишня Красносільська сільська рада Крижопільського району) (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2023 позивач оформила спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 (а.с. 16).

Згідно з довідкою від 15.01.2024 №27, виданою старостою Красносільського старостинського округу Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_6 спільно проживала до дня своєї смерті з чоловіком ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого на замовлення позивача 23.11.2012 КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за результатами технічної інвентаризації садибного (індивідуального) житлового будинку, в якому зазначено, що будівництво житлового будинку «А» (загальна площа 56,7 кв. м, житлова площа 18,5 кв. м) здійснено у 1960 році, веранди «а» - 1960 році, ганку «а1» - 1960 році; Сараю «Б» - у 1962 році, прибудова сараю «б» - 1963 році; Сараю «В» - 1964 році; Літня кухня з погрібом «Г» - 1965 році, вхід до погріба «г» - 1965 році, прибудова сарай «г1» - 1965році (а.с. 19-23).

Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до приписів статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

За наведених обставин, суд вважає, що позовні підлягають до задоволення.

На підставі статей120,121,123 Цивільного кодексу Української РСР, статей392,1216,1218,1223,1258,1261,1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зеленянка, Тульчинскього району, Вінницької області на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які складаються із житлового будинку «А» (загальна площа 56,7 кв.м., житлова площа 18,5 кв.м.), веранди «а», ганку «а1», Сараю «Б», прибудова сараю «б», Сараю «В», Літньої кухні з погрібом «Г», входом до погріба «г», прибудова сараю «г1», огрожі «1-3».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач: Крижопільська селищна рада, місце знаходження смт Крижопіль, вул. Героїв України, 61 Тульчинського району, Вінницької області, .

Третя особа: ОСОБА_4 , жителя с. Тарасівці, Чернівецького району, Чернівецької області.

Повний текст рішення суду виготовлений 28 травня 2024 року.

Суддя: