ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/7155/23

провадження № 22-ц/4809/841/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А. М., Дуковський О.Л.,

учасники справи:

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 лютого 2024 року (суддя І.Л. Павелко),-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 16080, 97 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 24 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №МФ-040 від 24.12.2018, згідно якого відповідач отримала кошти у розмірі 5 700,00 грн із нарахуванням процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 24 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року.

У п. 1.5. Кредитного договору зазначено, що плата за користування кредитом встановлюється у вигляді фіксованої ставки в розмірі 0,8%, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначений в п. 1.3. Договору, що дорівнює 292% річних.

Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору, ставка зазначена в пункті 1.5 договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобов`язань по сплатам. При простроченні сплати за кредит у строк, визначений п. 1.3. договору, а саме: починаючи з 16 по 29 день користування кредитом, ставка, зазначена в п. 1.5. цього договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 1,00% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 365,00% річних.

У п. 1.7. Кредитного договору вказано, шо за період прострочення з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 4,5% процентів за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 1642,5% річних.

У відповідності до п. 5.3. Кредитного договору цей Договір набирає чинність з моменту його укладення та видачі кредиту. Строк дії Договору встановлюється до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідного з цим договором.

Згідно п. 3.2.6. кредитного договору, кредитор має право відступити, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь - який час протягом строку дії цього Договору, без згоди Позичальника.

01 листопада 2018 року між ТОВ «Бі Ел Джі Мікрофінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Прайм Альянс» укладено Договір № 1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 01.11.2018 року.

На підставі вищезгаданого Договору №1 та підписаного Реєстру прав вимоги №8 від 15.04.2019 ТОВ «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідачки за Кредитним договором №МФ-040 від 24.12.2018 у розмірі 14 877,00 грн.

Вказана сума складається: з суми основного боргу за кредитом 5 700,00 грн; суми нарахованих процентів 5 586,00 грн; суми комісії - 798,00грн; суми пені - 2793, 00 грн.

В обґрунтування строків звернення до суду позивачем вказано наступне.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після закінчення п`ятнадцятиденного терміну наданого для повернення кредитних коштів зобов`язання боржника за договором не припиняється.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, визначений ст. 257 ЦК України, продовжується на строк дії в Україні воєнного, надзвичайного стану відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ.

Товариством зазначено, що станом на дату подання позову термін звернення до суду ним дотримано.

Крім того, позивач вважає, що згідно ст. 625 ЦК України, відповідачка зобов`язана сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних за Кредитним договором №МФ-040 від 24.12.2018 року, за період з 09.01.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 3 996,97 грн.

Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором №МФ-040 від 24.12.2018 року, що становить 16080,97 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 12 084,00 грн (основна сума кредиту (тіло) 5 700,00 грн, сума нарахованих процентів 5 586,00 грн, сума комісії - 798,00 грн), а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 09.01.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 3 996,97 грн; також просить здійснити розподіл судових витрат.

У відзиві на позов представник відповідачки адвокат Орел Л.В. просить відмовити в задоволенні позовних вимог товариства в повному обсязі.

Заявлено про застосування строків позовної давності, вказавши, що кредитор визначив строк виконання зобов`язання - 08.01.2019 року. З 09.01.2019 року почався перебіг строку позовної давності за основним зобов`язаннями на суму 5 700,00 грн, який становить 3 роки і відповідно вказаний строк закінчився - 08.01.2022 року.

По пені строк позовної давності закінчився 08.01.2020 року; по нарахованим процентам за користування кредитом - 08.01.2022 року.

Наведені обставини справи і умови договору та вимоги чинного законодавства свідчать про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які підтверджують наявність поважних причин (негативних обставин), які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою для позивача звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості у визначені ЦПК України процесуальні строки. Стороною зазначено, що розрахунки заборгованості є суперечливими та необґрунтованими, а тому не можуть братись до уваги. До розрахунку заборгованості позивачем включено комісію за супровід кредиту у розмірі 14%, що суперечить ст.ст. 11 та 12 ЗУ «Про споживче кредитування» (а.с.43-51)

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 лютого 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 16080,97 грн, що складається з заборгованості за кредитом - 12084,00 грн (тіло кредиту- 5700,00 грн; сума нарахованих процентів - 5586,00 грн; сума комісії 798,00 грн), а також 3% річних за договором, що становить 1133,00 грн та індекс інфляції в сумі 2863,97 грн.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» суд встановив, що наявні підстави для стягнення заборгованості за Кредитним договором, оскільки відповідачкою грошові кошти товариству не повернуті.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Орел Л.В., оскаржила рішення в апеляційному порядку.

Просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 лютого 2024 року та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування мотивів оскарження апелянт зазначає наступне.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості.

Так, строк повернення кредиту згідно з умовами договору закінчився 08.01.2019, а отже строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості сплив 07.01.2022, в той час як позивач звернувся до суду лише у серпні 2023 року, тобто з пропуском трирічного строку.

Звертає увагу, що обставина обізнаності позивача про нібито порушене його право на отримання кредитних коштів і неустойки за кредитним договором № МФ-00 від 24.12.2018 підтверджується тим, що позивач вживав заходи про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором шляхом звернення 05.02.2021 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про вчинення виконавчого напису №3788 від 05.02.2021 року. Однак, виконавчий напис за зверненням визнано таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2022 року у справі № 404 /4515/21. Рішення набрало законної сили.

Відповідачем подано разом із відзивом на позов заяву про застосування строків позовної давності. Однак, попри наведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, строк позовної давності вимоги закінчився, вказавши на те, що позивачем не пропущено строку, оскільки дія договору визначена до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Скаржниця вказує, що матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу заборгованості. Крім того, товариством з порушенням вимог чинного законодавства, здійснено нарахування заборгованості по зобов`язанню за ст. 625 ЦК України та комісії.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

06 травня 2024 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву, про що постановлено відповідну ухвалу.

09 травня року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив відмовити в задоволення вимог апеляційної скарги. Вказав, що твердження скаржниці щодо пропуску строку звернення до суду є безпідставними, адже відповідно до п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, визначений ст. 257 ЦК України, продовжується на строк дії в Україні воєнного, надзвичайного стану відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ. Представником зазначено, що сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 є обґрунтованою та погодженою умовами Договору, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення (а.с.135-136).

Обставини справи встановлені судами

24 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №МФ-040 від 24.12.2018 року у відповідності до якого відповідач отримала кошти у розмірі 5700,00 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 24 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року.

У п. 1.5. Кредитного договору зазначено, що плата за користування кредитом встановлюється у вигляді фіксованої ставки в розмірі 0,8%, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначений в п. 1.3. Договору, що дорівнює 292% річних.

Також, відповідно до п. 1.6. Кредитного договору, ставка зазначена в пункті 1.5. цього договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобов`язань по сплатам за цим договором. При простроченні сплати за кредит у строк, визначений п. 1.3. договору, а саме: починаючи з 16 по 29 день користування кредитом, ставка, зазначена в п. 1.5. цього договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 1,00% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 365,00% річних.

Крім того, у п. 1.7. Кредитного договору визначено, що за період прострочення з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 4,5% процентів за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 1642,5% річних.

У відповідності до п. 5.3. Кредитного договору цей договір набирає чинність з моменту його укладення та видачі кредиту. Строк дії договору встановлюється до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідного з цим договором.

Згідно п. 3.2.6. кредитного договору, кредитор має право відступити, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору, без згоди Позичальника (а.с.9).

24 грудня 2018 року ОСОБА_1 підписала заявку на отримання кредитів та визначення договірних відносин, що встановлюються між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 (а.с.10).

01 листопада 2018 року між ТОВ «Бі Ел Джі Мікрофінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Прайм Альянс» укладено договір № 1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 01.11.2018 року (а.с.11-14).

Згідно з пунктом 1.1 договору № 1 про відступлення права вимоги боржником визнається фізична особа, що уклала кредитний договір із первісним кредитором, та має поточну заборгованість, право вимоги відносно якої відступається за цим договором.

У пунктах 1.4, 1.5, 1.6 договору № 1 визначено, що право вимоги означає всі права первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому; борг означає суми грошових коштів, належні до сплати первісному кредитору боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів і комісій за користування кредитом, підвищених за прострочку процентів, будь-які інші суми, що належать до сплати первісному кредитору за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані первісним кредитором на день набуття чинності цим договором зобов`язальної сили, а також суми штрафних санкцій (неустойки); реєстр прав вимог означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором.

Крім того у пункті 6.4.1 цього договору № 1 зазначено, що право вимоги на момент його передачі за цим договором є дійсним і чинним, що він має повне та нічим не обмежене право на відступлення права вимоги до нового кредитора і що всі погодження, необхідні для передання права вимоги новому кредитору, були отримані належним чином до дати укладення цього договору.

15 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» склали та підписали реєстр прав вимог № 8, згідно з яким за № 2036 значиться ОСОБА_1 із заборгованістю за договором №МФ-040 від 24.12.2018 року, прострочення становить 97 днів, основний борг 5 700 грн, проценти 5 586 грн, пеня 2 793 грн, комісія 798 грн, загальна сума заборгованості 14 877 грн (а. с. 15-16).

Таким чином, на підставі вищезгаданого договору та реєстру прав вимоги №8 від 15.04.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № МФ-040 від 24.12.2018 року у розмірі 14877,00 грн, яка складається: сума основного боргу за кредитом - 5700,00 грн; сума нарахованих процентів 5586,00грн; сума комісії - 798,00 грн; сума пені - 2793, 00грн.

До позовної заяви товариство додало розрахунок інфляційних втрат за період з 09 січня 2019 року по 23 лютого 2022 року з врахуванням суми боргу у розмірі 12 084 грн. Зазначений розрахунок не містить вихідних даних є неповним (а. с. 4).

З довідки за вихідним № 1334 від 14 серпня 2023 року виходить, що складовими загальної заборгованості у розмірі 14 887 грн є: сума основного боргу 5 700 грн, нараховані проценти 5586 грн, пеня 2 793 грн та комісія 798 грн (а. с. 6).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 ЦК України визначено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №МФ-040 від 24.12.2018 року.

В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідачкою заявлено про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності.

Статтею 256 ЦК України передбено, що позовна давністьце строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідачем зазначено, що строк позовної давності про стягнення заборгованості сплив 07.01.2022, в той час як товариство звернулось до суду з даним позовом лише у серпні 2023 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними твердженнями скаржника та зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 24 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року. Тобто строк позовної давності починає обчислюватись з 08 січня 2019 року.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан неодноразово було продовжено.

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб. (до 13 травня 2024 року).

Відповідно до п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строк, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, визначений ст. 257 ЦК України, продовжується на строк дії в Україні воєнного, надзвичайного стану відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не пропущено строк для звернення до суду, а тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності про застосування яких просить скаржниця.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за Кредитним договором №МФ-040 від 24.12.2018 року в загальному розмірі 16 080,97 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 700,00 грн, сума нарахованих процентів 5 586,00 грн, сума комісії - 798,00 грн, а також індекс інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 09.01.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 3 996,97 грн.

Суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог, з чим не погоджується колегія суддів за наступного.

Щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» тіла кредиту.

24 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №МФ-040 у відповідності до якого відповідачка отримала кошти у розмірі 5700,00 грн із нарахуванням процентів за користування кредитом (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 24 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року.

Як виходить з Реєстру прав вимоги №8 від 15.04.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Прайм Альянс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № МФ-040 від 24.12.2018 року у розмірі 14 877,00 грн, з яких: сума основного боргу за кредитом 5 700,00 грн; сума нарахованих процентів 5 586,00 грн; сума комісії - 798,00 грн; сума пені - 2793, 00 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка у визначений договором строк, здійснила повне погашення заборгованості за тілом в розмірі 5 700 грн. У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не довела належними доказами факту відсутності заборгованості, лише вказувала на те, що відповідачем неправомірно здійснено розрахунок та не надано первинних документів за якими обліковується заборгованість.

За викладених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості зі тілом кредиту в розмірі 5 700 грн.

Разом з тим, обґрунтовуючи право вимоги стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 5 586,00 грн, сумою комісії 798,00 грн та сумою пені у розмірі 2793, 00 грн, позивач посилається на умови Договору від 24 грудня 2018 року.

У п. 1.5. Кредитного договору зазначено, що плата за користування кредитом встановлюється у вигляді фіксованої ставки в розмірі 0,8%, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначений в п. 1.3. Договору, що дорівнює 292% річних.

Також, відповідно до п. 1.6. Кредитного договору, ставка зазначена в пункті 1.5. цього договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобов`язань по сплатам за цим договором. При простроченні сплати за кредит у строк, визначений п. 1.3. договору, а саме: починаючи з 16 по 29 день користування кредитом, ставка, зазначена в п. 1.5. цього договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 1,00% за кожень день строку користування кредитом, що дорівнює 365,00% річних.

Крім того, у п. 1.7. Кредитного договору вказано, що за період прострочення з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 4,5% процентів за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 1642,5% річних.

Пунктом 4.1. визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та сплати процентів за його користування та або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити з 16 по 29 день користування кредитом на користь кредитора пеню за кожен день його прострочення у розмірі 3,5% від суми прострочених зобов`язань, але у будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50 відсотків від суми зобов`язань позичальника по даному Договору.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У постанові від 23 січня 2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283 св 18) Верховним Судом зазначено, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Оскільки позивачем при зверненні до суду не надано розрахунків нарахування відсотків за користування кредитом та пені, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заявлених товариством сум, а тому у вимозі про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 5 586,00 грн та пені в розмірі 2793, 00 грн колегія суддів відмовляє у зв`язку з недоведеністю.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальниці коштів на придбання споживчої продукції.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

У зв`язку з викладеним відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за комісією в розмірі 798 грн, оскільки комісія нарахована позичальником всупереч вимогам ст.ст. 11,12, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За викладеного, колегія суддів вважає, що позивач має право вимагати до стягнення від позичальниці, яка порушили умови виконання зобов`язання, нарахованих ним на суму прострочених платежів 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України з 09 січня 2019 року по січень 2022 року.

Розрахунок 3% річних по 625 ЦПК

Штрафні санкції = (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році) = 5700 x 3% x 1097 : 365 = 513,94 грн.

Розрахунок інфляційних втрат по 625 ЦПК

Індекс інфляції за весь період = (101.0 : 100) x (100.5 : 100) x (100.9 : 100) x (101.0 : 100) x (100.7 : 100) x (99.5 : 100) x (99.4 : 100) x (99.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (100.2 : 100) x (99.7 : 100) x (100.8 : 100) x (100.8 : 100) x (100.3 : 100) x (100.2 : 100) x (99.4 : 100) x (99.8 : 100) x (100.5 : 100) x (101.0 : 100) x (101.3 : 100) x (100.9 : 100) x (101.3 : 100) x (101.0 : 100) x (101.7 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) x (100.2 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (101.2 : 100) x (100.9 : 100) x (100.8 : 100) x (100.6 : 100) x (101.3 : 100) = 1.217525

Інфляційне збільшення = 5700 x 1.217525 - 5700 = 1 239,89 грн.

Таким чином, враховуючи розмір неповернутого тіла кредиту та принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 1 239,89 грн інфляційних втрат та 513,94 грн, як три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 09 січня 2019 року по січень 2022 року.

Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за Кредитним договором в загальному розмірі 7 453,83 грн, з яких: 5 700 грн заборгованість за тілом кредиту; 1 239, 89 інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України та 513, 94 грн 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо розподілу судових витрат

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» задоволено на 46,35%, а вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 на 53,65%, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 244 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 160 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за Кредитним договором №МФ-040 від 24.12.2018 у розмірі 7 453, 83 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 700 грн, 3% річних згідно статті 625 ЦК України в розмірі 513, 94 грн та індексу інфляції згідно статті 625 ЦК України в розмірі 1 239, 89 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 244 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 160 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

О.Л. Дуковський