КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 382/544/23

номер провадження №22-ц/824/4319/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Яготинського районного суду Київської області 28 вересня 2023 року /суддя Савчак С.П./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 71 855,73 грн., за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0004/82/0329635 від 20.06.2012 р.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області 28 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованість в розмірі 11 331 грн. 15 коп., судовий збір за подання позову у розмірі 422 грн. 99 коп. /т. 2 а.с. 158-163/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсутні повноваження представника позивача Божко Д. щодо підпису позовної заяви, оскільки довіреність видана 03 січня 1023 року. ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» в особі директора Л.Ю. Сердюк видала нікчемну довіреність. Вказувала, що оскільки, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги, згідно ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а повноваження підтверджуються, ордером чи довіреністю, то в матеріалах справи відсутні правові підстави на стягнення витрат на правничу (правову) допомогу, а нікчемна довіреність доводить, що підписана адвокатом Д.О. Божко позовна заява не підлягає задоволенню. Щодо кредитного договору, вказувала, що строк, протягом якого клієнт користувався та здійснював погашення кредиту становить 48 місяців, що починався з 20 червня 2012 року та закінчився 20 червня 2016 року. У липні місяці 2016 року позивачем у відділенні банку за адресою: м, Київ, вул. Велика Васильківська, буд, 116, написана заява щодо закриття рахунку. Договір страхування №010/0004/82/0329635, що укладався 20.06.2012 року між ОСОБА_4 та AT «Райффайзен Банк Аваль», виконані, а термін дії договору вичерпаний, оскільки відбулося закінчення строку дії договору, у зв`язку з проведеною оплатою у повному обсязі. Зауважувала, що в період з 20.06.2016 року по 23.09.2021 року від AT «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» не надходило жодної претензії, вимоги, довідки, розрахунків щодо заборгованості та повідомлення про відступлення права вимоги іншому кредитору. Наголошувала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальники вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбаченні договором проценти за кредитом припиняється. Крім цього, трьохрічний строк позовної давності щодо вимог за Договором про надання банківських послуг та послуг, який діяв до 20.06.2016 року сплив. Окремо посилалась на незаконність відступлення права вимоги, неповідомлення про це боржника, неналежні докази заборгованості, наводила власні розрахунки, з урахуванням строку дії договору.

Також звернулась з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформоване належним чином, про що свідчить звіт про доставку електронного листа, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не зверталось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 20 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0004/82/0329635.

Право вимоги за вказаним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за договором відступлення права вимоги № 114/2-31-А від 09.04.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 331 від 26.11.2020 року щодо оплати портфелю за вказаним договором у розмірі 1 958 543,83 грн. та витягом з реєстру боржників в якому зазначені П.І.П. відповідача, його РНОКПП, номер договору, дата видачі кредиту та сума заборгованості.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України про те, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Суд першої інстанції вірно вказував, що неповідомлення відповідача про відступлення прав за договором позивачу не призводить до такого наслідку, як недійсність/нікчемність відступлення права вимоги, а надає лише можливість здійснювати повернення боргу первісному кредитору.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2022 року у справі № 757/1997/21 за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» встановлено факт того, що Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування (кредитний договір) № 010/0004/82/0329635 від 20.06.2012 р. був укладений на 48 місяців, тобто термін його дії закінчився 20 червня 2016 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт закінчення терміну дії договору 20.06.2016 року встановлено та цей факт (обставина) не підлягає доказуванню у цій справі, оскільки в ній беруть участь ті самі особи.

Апелянт посилалась за те, що судом першої інстанції не враховано терміну закінчення договору, що відхиляється апеляційним судом з огляду на вище вказане.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного та з урахуванням правового висновку зазначеного в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 з 20.06.2016 року проценти, комісії, страхові платежі при користуванні коштами ОСОБА_6 не застосовуються, оскільки строк його дії закінчився. Доказів наявності інших договорів/правочинів щодо підстав їх нарахування позивачем не надано.

Судом першої інстанції перевірено розрахунок заборгованості здійснений банком на 27.11.2020 року та цей розрахунок з урахуванням виписки по рахунку (наданій позивачем) та історій по картковому рахунку (наданих відповідачем) є правильним в частині нарахування заборгованості з 20.06.2012 року по 20.06.2016 року (до строку закінчення дії договору). Нарахування процентів, комісій, страхових платежів після 20.06.2016 року банком неправомірне, оскільки відбувається поза договором, тобто в даному випадку з 21.06.2016 року по 26.11.2020 року між відповідачем та банком відбуваються відносини отримання коштів, які не є кредитом та повернення суми грошей отриманої ним.

Заборгованість станом на 20.06.2016 року ОСОБА_1 складає 5 816,04 грн., а саме 5 634,28 грн. боргу за тілом кредиту та 181,76 грн. боргу за процентами з користування кредитом.

Суд першої інстанції вірно відхилив розрахунки за цей період надані ОСОБА_1 (в якості витягу руху коштів), оскільки ним не надано доказів сплати процентів, комісій, страхових платежів за користування кредитом. Нараховані комісії, проценти та страхові платежі не сплачувалися ним окремо, а ці нарахування відповідно до умов договору утримувалися банком самостійно шляхом збільшення розміру (суми) кредиту, що і вказано в колонці - «загальний залишок несплаченої заборгованості». Оплата загального залишку сплачувалася ОСОБА_1 сумами на зменшення заборгованості, які відображено в колонці - «зменшення заборгованості».

Доводи апеляційної скарги в цій частині щодо неправильності суми заборгованості апеляційним судом також відхиляються, оскільки після закінчення дії договору, позичальник продовжував користуватись коштами, за період з 20.06.2016 року по 26.11.2020 року ОСОБА_1 отримано гроші у розмірі 51 081,46 грн., а повернуто грошей на суму 46 979,44 грн. Різниця між отриманими та поверненими коштами складає 4 102,02 грн. (51 081,46 - 46 979,44). Отже, на момент передачі права вимоги борг ОСОБА_1 складав 9 918,06 грн., як сума 5 634,28 + 181,76 + 4 102,02.

Надаючи власні розрахунки, апелянт вводить суд в оману тим, що рахує чисту суму взятих коштів до 2016 року, без врахування процентів, комісій та страхових платежів, не враховує черговості їх погашення - в першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами, а отже, апеляційним судом такі розрахунки відхиляються.

Сума індексу інфляції з урахуванням суми боргу 9 918,06 грн. за період з грудня 2020 року по січень 2022 року складає 1 413,09 грн. (9 918,06 Х 1,14247719 - 9 918,06).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем складає 11 331 (одинадцять тисяч триста тридцять одну) грн. 15 коп., (9 918,06 + 1 413,09), а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню саме в цій частині.

Відхиляються судом апеляційної інстанції і доводи апеляційної скарги, щодо нікчемності довіреності і неналежного підписанта позову, як такі, що не впливають на правильне по суті рішення.

Так, очевидно, що дата видачі довіреності - 03 січня 1023 року є опискою, термін її дії до 31.12.2023 року /т. 1 а.с. 63/, представник Божко Д.О. є адвокатом, про що свідчить відповідне свідоцтво у матеріалах справи.

В суді першої інстанції зазначені обставини не були предметом розгляду, стороною відповідача такі обставини не заявлялись.

Відхиляються судом апеляційної інстанції і доводи апеляційної скарги, щодо пропуску строку позовної давності як такі, що також не були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Доводи і докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання або заявлення до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом причин, що об`єктивно не залежали від неї, для подання заяви про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції, не вказано, відповідач приймав участь у розгляді справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття такої заяви і її розгляду в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Оскільки у вимогах апеляційної скарги суд відмовив, у стягненні витрат на правову допомогу, заявлених апелянтом суд відмовляє.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області 28 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області 28 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: