"03" грудня 2024 р.
Справа № 642/4141/24
Провадження № 2/642/1266/24
25 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Брус М.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у сумі 2 275 743,04 грн., яка складається з: основної суми боргу за договором позики - 1 538 000 грн., 610 501,08 грн. - інфляційних втрат та 3% річних у сумі 127 241,96 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 18 липня 2021 року відповідач взяв у нього в борг 1 538 000 грн., що підтверджує розпискою відповідача від 18.07.2021 року. Оскільки у строк 01.09.2021 року відповідачем грошові кошти не було повернуто, позивачем проводились заходи досудового врегулювання, однак відповідач ігнорував його законні вимоги. 15.04.2024 року позивачем було направлено претензію до ОСОБА_2 , яка була залишена без реагування.
По даний час відповідач своїх зобов`язань з повернення боргу не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 1 538 000 грн..
Крім того, за невиконання відповідачем грошового зобов`язання протягом тривалого часу позивач нарахував 3% річних за період з 02 вересня 2021 року по 04 червня 2024 року у розмірі 127 241,96 грн., а також інфляційні витрати за період з 02 вересня 2021 року по 04 червня 2024 року у розмірі 610 501,08 грн.
Тому на підставі вищевказаного позивач просить суд стягнути вказану суму з відповідача на його користь.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.07.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.10.2024 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача адвокат Грянік О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судові засідання не з`явився.
Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві ОСОБА_2 за місцем його реєстрації, в тому числі його неодноразово було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду.
Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до нуступного висновку.
18 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 1 538 000 грн. з зобов`язанням повернути отриману суму до 01 вересня 2021, що підтверджується розпискою від 18.07.2021 року.
По даний час відповідач своїх зобов`язань з повернення боргу згідно розписки не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем ОСОБА_1 утворилася заборгованість за договором позики у розмірі 1 538 000 грн.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання.
З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зіст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України).
Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
На час звернення до суду та розгляду справи у суді оригінал розписки про надання ОСОБА_2 коштів перебуває у позивача ОСОБА_1 , та міститься у матеріалах справи і був досліджений у судовому засіданні.
Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання умов договору позики.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 взявши на себе зобов`язання по поверненню коштів, допустив неналежне його виконання, у зв`язку із чим сума боргу підлягає стягненню з нього на користь позикодавця позивача.
Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за невиконання зобов`язання.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні наведених приписів кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку суми інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведених норм, є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року по справі № 914/712/16.
Згідно розрахунку проведеного позивачем, сума 3% річних становить 127 241,96 грн., яка розрахована за формулою ( (сума заборгованості) х 3 % х 1007 (кількість днів прострочення) : 365 : 100).
Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України від 03.04.97 р N 62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІВС = (ІІ1: 100) х (ІІ2: 100) х (ІІ3: 100) х ... (ІІZ: 100), де 1-ІІ - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 2-ІІ - індекс інфляції за другий місяць прострочення, Z-ІІ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Сума інфляційних втрат позивачем була розрахована саме за цією формулою та склала 610 501,08 грн.
Отже, у зв`язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу позивачем за період з 02.09.2021 по 04.06.2024 року нараховано 3 % річних від простроченої суми у розмірі 127 241,96 грн., а також, інфляційні втрати за період з 02.09.2021 по 04.06.2024 у сумі 610 501,08 грн.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики обгрунтовані, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання договору позики, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних а також інфляційних втрат .
Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, зважаючи на те, що відповідач не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.
Судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263-265, 268, 274-279, 280, 288 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (і. н. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( і.н. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 18.07.2021 року в розмірі 1 538 000 (один мільйон п`ятсот тридцять вісім тисяч) грн., інфляційни втрати у розмірі 610 501 (шістсот десять тисяч п`ятсот одна) грн. 08 коп., та 3 % річних у розмірі 127 241 (сто двадцять сім тисяч двісті сорок одна) грн. 96 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (і. н. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( і.н. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 03.12.2024 року.
Суддя О.В. Бородіна