Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-3287/09
Провадження № 4-с/711/22/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

скаржника ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання,-

в с т а н о в и в:

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду 09.04.2024 зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив скасувати арешт, накладений на невизначене майно все нерухоме майно ОСОБА_1 що зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухому майно за обтяженням №9807506 (дата, час державної реєстрації: 07.05.2010 року, 16:26:18, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА 711375, 31.03.2010, Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державний виконавець Павленко І.А.).

В обґрунтування вимог у скарзі зазначено, що під час виконання виконавчого листа № 2-3287/09, виданого 26.02.2010 Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання рішення такого суду від 24.11.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» грошових коштів в сумі 66 625,39 грн., державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника. 15.02.2019 відповідне виконавче провадження було закінчене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. До теперішнього часу стягував не пред`явив повторно відповідний виконавчий лист до примусового виконання. Про підставу накладення арешту на майно боржник довідався з листа державної виконавчої служби від 21.03.2024, який отримав 04.04.2024. Наявність зареєстрованого обтяження на все нерухоме майно, що накладене з метою забезпечення виконавчого провадження, яке закінчене, порушує майнові права та інтереси ОСОБА_1 .. Оскільки збереження обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна зберігає чинність і стало наслідком бездіяльності державного виконавця, який не вжив заходів для скасування відповідного обтяження після закінчення виконавчого провадження, то боржник звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою суду від 11.04.2024 скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

22.04.2024 на адресу суду надійшли заперечення на скаргу від Другого ВДВС у м. Черкаси ЦМУ Мінюсту (м. Київ), в якому орган державної виконавчої служби просив відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що виконавче провадження, в рамках якого було здійснено накладення арешту на майно боржника, було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент завершення виконавчого провадження), а тому у державного виконавця був відсутній обов`язок для зняття арешту з майна боржника. Додатково зазначено, що клопотання боржника щодо зняття арешту з майна розглянуто належним чином і боржнику надано обґрунтовану відповідь. Оскільки у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а на теперішній час матеріали виконавчого провадження знищені, то у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з належного скаржнику майна.

Усною ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 15.05.2023, до участі у справі залучено в якості заінтересованої особи ТОВ «Брайт Інвестмент».

06.05.2024 від представника ОСОБА_1 адвокат Гребченко Р.О., який діє на підставі ордеру серії СА №1074846 від19.02.2024, на адресу суду надійшла відповідь на заперечення органу державної виконавчої служби проти скарги. У такій відповіді вказується, що на підставі постанови НБУ №356 від 04.06.2015 про ліквідацію та відкликання банківської ліцензії ПАТ КБ «Надра» відповідний банк ліквідовується. Згідно інформації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 відсутній у списках боржників такого банку, як станом на 01.07.2020 та і станом на 01.01.2024. На момент звернення до суду з даною скаргою сплинув трирічний строк пред`явлення виконавчого листа №2-3287/09, на забезпечення виконання якого був накладений арешт на майно боржника. За таких обставин на теперішній час відсутні підстави для продовження арештів на нерухоме майно.

13.05.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення ТОВ «Брайт Інвестмент», в яких вказується про необґрунтованість доводів скаржника та відсутність підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 .. Відповідна позиція обґрунтовується тим, що ТОВ «Брайт Інвестмент» є правонаступником ПАТ КБ «Надра», як кредитора, за вимогами такого банку до ОСОБА_1 , які були об`єктом захисту за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2009 у справі №2-3287/2009. Відповідне право вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло на підставі договору №GL48N718070_blank_08 від 17.08.2021 у ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», яке у свою чергу набуло відповідне право вимоги згідно договору №№GL48N718070_blank від 05.08.2020 у ПАТ КБ «Надра». До теперішнього часу ОСОБА_1 не виконано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2009 №2-3287/2009, а загальний розмір грошової заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №08/2007/840к127 від 19.03.2007, що був укладений ним з ВАТ КБ «Надра», станом на момент набуття ТОВ «Брайт Інвестмент» права вимоги складає 15 825,23 доларів США, що еквівалентно 440 297,46 грн. Відсутність відкритого виконавчого провадження та можливий пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання не припиняє зобов`язання боржника, а також не скасовує дію рішення суду, яке боржник зобов`язаний виконати. ТОВ «Брайт Інвестмент», як правонаступник кредитора (стягувача), наполягає на виконання перед ним зобов`язань ОСОБА_1 , а тому відсутні правові підстави для скасування спірного арешту, адже він спрямований на реальне виконання рішення суду та зобов`язань боржника перед кредитором.

14.05.2024 від представника ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на письмові пояснення ТОВ «Брайт Інвестмент», в якій вказується, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.02.2022 було відмовлено у вимогах ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача та визнання такої особи стягувачем у виконавчому листі по справі №2-3287/09. Будь-яких доказів того, що така особа на теперішній час має статус стягувача за відповідним виконавчим листом №2-3287/09, боржнику не надано, а отже боржник не може спричинити порушення прав ТОВ «Брайт Інвестмент», як правонаступника стягувача. Також вказується твердження ОСОБА_1 про те, що він погасив борг перед банком шляхом передання автомобіля в рахунок погашення боргу.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Гребченко Р.О. підтримали вимоги скарги та наполягали на їх задоволенні. Просили скасувати арешт на майно заявника, оскільки виконавче провадження на даний час завершено.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, враховуючи пояснення надані учасниками процесу в ході розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до на ступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 24.11.2009 Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалив рішення у справі №2-3287/09, який вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/2007/840к127 від 19.03.2007 в сумі 65 936,03 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 659,36 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 66 625,39 грн.

Задля примусового виконання відповідного судового рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 судом було видано виконавчий лист №2-3287/09 від 26.02.2010.

На примусовому виконанні в Центральному ВДВС у м. Черкаси (далі Центральний ВДВС) перебувало виконавче провадження №19061415 з виконання виконавчого листа №2-3287/09 від 26.02.2010, яке було відкрито державним виконавцем 31.03.2010 і того ж дня державний виконавець виніс постанову про накладення арешту на все майно боржника.

В рамках виконавчого провадження №19061415 державним виконавцем було здійснено реалізацію належного ОСОБА_1 автомобіля марки DAEWOO, модель SENS, 2006р.в., про що складено протокол проведення аукціону №16/106-10А-1.

19.12.2012 виконавче провадження №19061415 було закінчено, а виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідні відомості підтверджуються інформацією зі спеціального розділу Автоматизованої системи виконавчих проваджень /а.с. 48-52/.

06.01.2016 державним виконавцем Центрального ВДВС було відкрито виконавче провадження №49766935 з метою продовження виконання виконавчого листа №2-3287/2009 від 26.02.2010 в частині стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у сумі 66 625,39 грн. /а.с. 53/.

З метою забезпечення виконання судового рішення у ВП №49766935 постановами державного виконавця від 11.01.2016 та від 15.02.2019 було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та накладено заборону відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах суми боргу в розмірі 66 625,39 грн. /а.с. 54-56/.

Згідно постанови державного виконавця від 15.02.2019 відповідний виконавчий лист повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження») /а.с. 57/.

05.08.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» був укладений Договір № CL48N718070_blank про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», а ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» набуло права вимоги до позичальників за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у Нового кредитора у зв`язку із набуттям прав на умовах цього Договору, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма іншими похідними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № CL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, ПАТ КБ «Надра» відступив право вимоги ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», в тому числі і за Кредитним договором №08/2007/840к127 від 19.03.2007 року.

В подальшому, 17.08.2021 між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №GL48N718070_blank_08, в тому числі і за Кредитним договором № 08/2007/840к127 від 19.03.2007 року, що підтверджується додатком № 1 до договору відступлення права вимоги.

17.01.2022 ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою, в якій просило замінити сторону у виконавчому листі Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 2-3287/2009 (боржник - ОСОБА_1 ), а саме: стягувача ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». Натомість за наслідками розгляду такої заяви 07.02.2022 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у її задоволенні. Постановляючи відповідну ухвалу суд виходив з того, що ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» не надало суду належних та допустимих доказів того, що на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2009 року № 2-3287/2009 судом видавався виконавчий лист та що строк пред`явлення його до виконання на даний час не закінчився. Відповідна ухвала суду набрала законної сили 02.03.2022 /а.с. 14-16/.

Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_1 відсутні незавершені виконавчі провадження /а.с. 10-11/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належить квартира загальною площею 37,2кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на такий об`єкт зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2023. В той же час у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно ОСОБА_1 наявне зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна невизначене майно, все майно, в межах суми боргу 66 625,39 грн., реєстраційний номер обтяження 9807506, що зареєстроване 07.05.2010 о 16:26:18 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА 711375, 31.03.2010, Центральний ВДВС /а.с. 6-7/.

Згідно листа Центрального ВДВС від 21.03.2024 за вих.№5242/26.21-43/44756 в органі державної виконавчої служби відсутні матеріали виконавчого провадження та копії документів, на підставі яких було здійснено реєстрацію обтяження №9807506 від 07.05.2010, оскільки порядок накладення арешту на майно боржника в період 2010 року передбачав використання бланків суворої звітності з подальшим направленням для виконання до відповідних органів, що в свою чергу не дає можливості ідентифікувати по виконанню якого саме виконавчого провадження зареєстроване обтяження.

Оскільки державним виконавцем Центрального ВДВС не вжито ніяких дій щодо скасування обтяження з реєстраційним номером №9807506, а на теперішній час відсутні правові підстави для збереження такого виду обтяження, то заявник стверджує, що державним виконавцем допущену протиправну бездіяльність, внаслідок чого він звернувся до суду з даною скаргою.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених вимог суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 50 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла до 05.10.2016 (далі - Закон №606), визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону №606 у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні приписи містяться у ст. 40 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404), відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

За обставинами справи судом встановлено, що підставою звернення заявника до суду з даною скаргою є наявність зареєстрованого обтяження щодо заборони відчуження будь-якого майна ОСОБА_1 з реєстраційним номером 9807506 від 07.05.2010. Предметом оскарження є бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка полягає у не вчиненні будь-яких дій, направлених на вжиття заходів для скасування обтяжень майна боржника. При цьому орган державної виконавчої служби в обґрунтування правомірності своїх дій посилається на відсутність належного документального підтвердження підстав застосування відповідного обтяження, що унеможливлює ідентифікацію виконавчого провадження, в якому вжиті відповідні заходи.

В цьому контексті суд звертає увагу, що за змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Системний аналіз змісту досліджених судом доказів свідчить, що відповідне обтяження (№9807506) вчинено задля забезпечення виконання боржником зобов`язання перед ПАТ КБ «Надра» на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2009 у справі №2-3287/09, а відтак з урахуванням наявних в АСВП відомостей безпосередньо стосується виконавчих проваджень №19061415 та №49766935.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанови Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15).

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що підставою реєстрації обтяження №9807506 є забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Надра» на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2009 у справі №2-3287/09. При цьому орган державної виконавчої служби не має у володінні документів щодо підстав накладення та збереження арешту через відсутність матеріалів виконавчого провадження та відповідних відомостей про нього.

Натомість в органі державної виконавчої служби наявна інформація, що виконавчі провадження №19061415 та №49766935 з виконання виконавчого листа №2-3287/09 завершені, а виконавчий лист повернутий стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Виконавчий лист №2-3287/09 від 26.02.2010 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у сумі 66 625,39 грн. востаннє був повернутий стягувачу 15.02.2019, а відтак строк пред`явлення такого виконавчого листа до виконання з урахуванням положень ч. 1, 5 ст. 12 Закону №1404 сплинув 15.02.2022.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України учасниками справи не надано суду будь-яких доказів, що відповідний виконавчий лист повторно пред`явлений до виконання чи строк його пред`явлення до виконання продовжений у встановленому законом порядку.

З урахуванням доводів учасників справи варто зауважити, що надані ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» докази набуття ним прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №08/2007/840к127 від 19.03.2007 свідчать про те, що в матеріально-правових відносинах відбулась заміна кредитора, а відтак новий кредитор набув прав стягувача у зобов`язанні ОСОБА_1 , яке підтверджене рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2009 у справі №2-3287/09.

В цьому контексті слід звернути увагу, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК, статті 442 ЦПК та статті 15 Закону №1404 у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону №1404, ст. 442 ЦПК за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю (п.6.6. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/3411/14).

В той же час, беручи до уваги приписи ст. 442 ЦПК України, ч. 5 ст. 15 Закону №1404, то заміна сторони виконавчого провадження здійснюється судом шляхом постановлення відповідної ухвали.

Натомість доказів здійснення заміни стягувача у процесуальному порядку на стадії виконавчого провадження з виконання рішення суду від 24.11.2009 №2-3287/09 суду не надано. Не надано суду і доказів того, що новий кредитор на теперішній час ініціював питання про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміну сторони виконавчого провадження. За таких обставин суд доходить висновку, що ТОВ «Брайт Інвестмент» не набуло у встановленому законом порядку прав стягувача на стадії виконавчого провадження з виконання рішення суду від 24.11.2009 у справі №2-3287/09.

В той же час наявні в матеріалах справи докази підтверджують відсутність на теперішній час у попереднього стягувача ПАТ «КБ «Надра» майнових вимог до ОСОБА_1 , оскільки в процесі ліквідації такого банку всі його права вимоги до всіх позичальників були відчужені і станом на 01.10.2020 і надалі у ПАТ «КБ «Надра» відсутні позичальники, які не погасили у повному обсязі суму боргу, визначену судовими рішеннями до стягнення з них, у зв`язку з реалізацією таких активів.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного слід виснувати, що на теперішній час обтяження №9807506 від 07.05.2010 зберігає свою чинність без належної мети, якою обумовлювалось застосування такого обтяження, оскільки в органах державної виконавчої служби відсутні будь-які виконавчі провадження, пов`язані з виконанням рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2009 у справі №2-3287/09, а строк звернення відповідного судового рішення до його виконання в примусовому порядку сплинув.

За таких обставин, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17.04.2024 у справі №580/1528/23.

Враховуючи зміст порушеного права заявника, відсутність у органу державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, в рамках якого приймалось рішення про застосування обтяження щодо майна заявника, а також відсутність у державного виконавця станом на момент завершення виконавчого провадження правових підстав для зняття арешту з майна боржника, то обраний заявником спосіб захисту його прав шляхом ухвалення судом рішення про скасування відповідного обтяження відповідає критеріям ефективності і передбачений ч. 5 ст. 59 Закону №1404. Таким чином, заявлені ОСОБА_1 у скарзі вимоги є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 18, 77, 80, 141, 259, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер обтяження №9807506, дата, час державної реєстрації: 07.05.2010 року, 16:26:18, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА 711375, 31.03.2010, Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державний виконавець Павленко І.А

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 23 травня 2024 року.

Головуючий В.М. Скляренко