Ухвала

27 травня 2024 року

м. Київ

справа № 522/2119/19

провадження № 61-7421ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року (повний текст складено 20 березня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним технічного паспорту, визнання недійсним і скасування свідоцтва, визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання на підставі набувальної давності права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним технічного паспорту, визнання недійсним та скасування свідоцтва, визнання незаконним і скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання на підставі набувальної давності права спільної сумісної власності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним технічного паспорту від 13 жовтня 2002 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_1 змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року повернуто.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року повернуто.

21 травня 2024 року ОСОБА_1 через Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року (повний текст складено 20 березня 2023 року).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина третя статті 394 ЦПК України).

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що:

первинно подану своєчасно касаційну скаргу було повернуто суддею-доповідачем Верховного Суду Литвиненко І. В. із формальних міркувань, через допущену при сплаті судового збору формальну помилку. При цьому фактично сплачені за касаційне оскарження кошти позивачці із державного бюджету до цього часу не повернуто;

касаційну скаргу позивачкою подано у місячний строк з моменту одержання копії постанови апеляційного суду. Судом касаційної інстанції було перевірено обставини додержання мною строків на касаційне оскарження, і ухвалою від 22 серпня 2023 року визнано поважними причини пропуску місячного строку та поновлено процесуальний строк на касаційне оскарження;

про апеляційний перегляд і ухвалену апеляційним судом постанову позивачку не повідомили, як і не надіслали її копії. Представник позивачки за довіреністю одержав копію постанови апеляційного суду 20 квітня 2023 року, про що є відмітка у матеріалах справи № 522/2119/19; але у позивачки, зважаючи що постійно перебуваю поза межами України, такого доказу немає. Тобто, останнім днем первинного касаційного оскарження, від моменту отримання копії, був день 20 травня 2023, який випав на суботу, тобто вихідний день. Разом з тим, 27 грудня 2023 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу без розгляду, «оскільки судовий збір сплачено в меншому розмірі ніж встановлено Законом України «Про судовий збір». При цьому сплачений позивачкою раніше за касаційне оскарження судовий збір у загальній сумі 25 357,20 грн, позивачці із державного бюджету повернуто не було. Тимчасово проживаючи із двома дітьми за кордоном та утримуючи їх, не маючи стабільних доходів, позивачка просила Верховний Суд повернути сплачений судовий збір, і цим забезпечити якнайшвидше повторне подання касаційної скарги. Але до цього часу позивачці не надіслано належно оформлену ухвалу Верховного Суду, за якою позивачка могла б отримати (розпорядитись) раніше внесеними в державний бюджет на рахунок Верховного Суду власними коштами у розмірі 25 357,20 грн. Відсутність коштів на повторну сплату судового збору за касаційне оскарження наразі позбавило можливості подати повторно касаційну скаргу. Тому вказану обставина є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.

Разом з тим, виключні випадки передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України для поновлення строку на касаційне оскарження у касаційній скарзі не зазначені та не обґрунтовані.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналіз судових рішень у справі № 522/2119/19, які оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, свідчить, що: ОСОБА_1 у період із травня 2023 року до квітня 2024 року подавала касаційні скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, які ухвалами Верховного Суду повернуті.

Посилання ОСОБА_1 на те, що про апеляційний перегляд і ухвалену апеляційним судом постанову вона не повідомлена, необґрунтоване. Як свідчить аналіз оскарженої постанови Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року: ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року; ОСОБА_1 подавала заяви про відкладення розгляду справи з посиланням на перебування її за кордоном, ОСОБА_1 та її адвокат в розумінні статті 128 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, призначеної на 14 березня 2023 року

Указані у клопотанні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження (зокрема, поновлення тридцятиденного строку на касаційне оскарженні за первинною касаційного скаргою, неповернення сплачених коштів судового збору отримання ухвали Верховного Суду від 19 вересня 2022 року про повернення касаційної скарги у 2024 році) не свідчать про наявність виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, для поновлення строку на касаційне оскарження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, оскільки касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту постанови Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним технічного паспорту, визнання недійсним і скасування свідоцтва, визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання на підставі набувальної давності права спільної сумісної власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков