ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/3650/23 Головуючий суддя І інстанції Дудченко В. О.
Провадження № 22-ц/818/1653/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Пілігріма Петра Олександровича на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29 січня 2024 року, по цивільній справі № 626/3650/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 25.10.2017 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10.04.2019 року з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання сина у розмірі частки від заробітку (доходу) платника аліментів. Рішенням цього ж суд від 13.07.2023 року розмір аліментів зменшено до 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів.

Вказала, що у їх сина було виявлено захворювання зубів, у зв`язку із чим проходив ортодонтичне лікування з 2016 року по 2021 рік у стоматологічній клініці. Лікування при встановленому діагнозі потребувало значних коштів, які були нею особисто витрачені відповідно до зведеного звіту у розмірі 66930,00 грн, як безпосередньо до клініки так і через оплату карткою.

Зазначила, що також між ТОВ «Освітні технології Харкова» та нею укладено договір від 22.09.2023 року, за умовами якого виконавець організовує навчання ОСОБА_3 згідно з програмою навчання, загальна вартість навчання складає 22250,00 грн. Добровільно відповідач не бере участі у додаткових витратах на утримання дитини, у зв`язку із чим вона звернулась з даним позовом до суду, оскільки відповідач зобов`язаний заплати частину вказаних додаткових витрат на утримання та лікування дитини в розмірі 44590,00 грн ((66930,00 грн+22250,00 грн): 2=44590,00 грн). Позивач вважає, що такі витрати є додатковими витратами та підлягають стягненню з відповідача в порядку ст. 185 СК України на її користь.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача по справі на її користь додаткові витрати на лікування та навчання одноразово у розмірі 44590,00 грн; стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29 січня 2024 було частково задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 21187 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2375 грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру відхилених позовних вимог в розмірі 4199 грн 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідача - адвокат Пілігрім П.О. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн.

Вказав, що позивач не наддала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватні школі, в якій останній навчався у 2016-2018 навчальних роках, а також, що дитині був рекомендований заклад «Оздоровчий СПА-Комплекс Трембіта» в лікувальних цілях, викликаних її станом здоров`я. Цей заклад для відпочинку і загального оздоровлення дитини вибрано позивачем на власний розсуд без погодження з відповідачем. Навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Зазначив, що позивачем не доведено належними доказами оплату ортодонтичних послуг на вказану суму 66930,00 грн, а за навчання сина позивачем відповідно до доказів сплачено 13350,00 грн, частини яких становить 6675,00 грн.

Зауважує, що позивач відповідно до договору №061022336 від 22.09.2023 року з ТОВ «Освітні технології Харків», загальна вартість вже оплаченого навчання дитини відповідно до платіжних документів становить 17800,00 грн (4450 грн х 4 платежі=17800,00 грн), частина яких становить 8900,00 грн. Позивачем не пояснено, які саме здібності має дитина та що саме розвиває програма ITeen PRO (5 80), за якою дитина є слухачем, а з відповідача підлягає стягненню частина вартості послуг, які повністю не покриті та не погоджені з ним.

Посилається на правові висновки ВСУ від 13.09.2017 року у справі №6-1489цс17, ВС від 12.03.2020 року у справі №520/12681/17.

Вказав, що досудового врегулювання спору не відбулося, позивачем не обговорювалося із відповідачем питання необхідності та доцільності купівлі курсів слухача для сина Кирила, одночасно із цим позивачем не доведено особливість обставин із яких випливає обґрунтованість заявлених вимог, крім того позов зачіпає майнові інтереси інших утриманців.

Зазначив, що ставка при оплаті судового збору при подачі позову у 2023 році становить 1073,00 грн, однак судом було стягнуто суму, яка перевищує сплачену позивачем при подачі позову.

Вказав, що виходячи із стандартизованих Радою адвокатів Харківської області асоціації адвокатів гонорарів адвокатського самоврядування, між відповідачем та представником погоджено суму гонорару у розмірі 6500,00 грн, що є майже у чотири рази меншою (7100,00 грн. м.з.пл.*3,5 м.з.п.=24850,00) від встановлених Радою адвокатів мінімальних ставок, яку він просить стягнути з позивача.

Зазначив, що рішення суду у частині стягнення з відповідача витрат з правничої допомоги є передчасним, оскільки було надано лише квитанцію, з якої неможливо встановити належність квитанції до надання правничої допомоги саме у дійсному провадженні, а тому вартість наданих послуг не підтверджено належним обсягом доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину на оплату ортодонтичних послуг відповідно до підтверджених витрат відповідними платіжними документами на загальну суму 24574,00 грн, частина яких становить 12287,00 грн.

Також суд вважає можливим задовольнити витрати на навчання дитини відповідно до договору №061022336 від 22.09.2023 року з ТОВ «Освітні технології Харків», що представляє торговельну марку «Комп`ютерна академія IT STEP», які є додатковими витратам на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), загальна вартість вже оплаченого навчання дитини на час розгляду справи даної справи в суді відповідно до платіжних документів становить 17800,00 грн (4450 грн х 4 платежі=17800,00 грн), частина яких становить 8900,00 грн.

На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини).

Отже відповідно до наданих доказів у справі позивачем доведено суду, що нею було витрачено додаткові витрати на дитину зокрема на розвиток сина, а також на його лікування на загальну суму 42 372 грн, частина яких становить 21187,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять:

- навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі;

- розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками;

- оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там);

- лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували з 09.11.2006 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 25.10.2017 року розірваний.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 10.09.2019 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір стягнутих аліментів становив частина від заробітку (доходу) платника аліментів.

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13.04.2023 року розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшено до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

У зв`язку з тим, що у їх сина було виявлено захворювання зубів, у зв`язку із чим проходив ортодонтичне лікування з 2016 року по 2021 рік у стоматологічній клініці. Лікування при встановленому діагнозі потребувало значних коштів, які були нею особисто витрачені відповідно до зведеного звіту у розмірі 66930,00 грн, як безпосередньо до клініки так і через оплату карткою.

Між ТОВ «Освітні технології Харкова» та позивачем укладено договір від 22.09.2023 року, за умовами якого виконавець організовує навчання ОСОБА_3 згідно з програмою навчання, загальна вартість навчання складає 22250,00 грн. Добровільно відповідач не бере участі у додаткових витратах на утримання дитини, у зв`язку із чим вона звернулась з даним позовом до суду, оскільки відповідач зобов`язаний заплати частину вказаних додаткових витрат на утримання та лікування дитини в розмірі 44590,00 грн ((66930,00 грн+22250,00 грн) : 2 =44590,00 грн

Позивачем документально підтверджені наступні додаткові витрати на дитину.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину надала медичну довідку, зведений звіт на оплату ортодонтичних послуг відповідно до підтверджених витрат відповідними платіжними документами на загальну суму 24574,00 грн, частина яких становить 12287,00 грн. (а.с.92-98)

На витрати на навчання дитини відповідно до договору №061022336 від 22.09.2023 року з ТОВ «Освітні технології Харків», що представляє торговельну марку «Комп`ютерна академія IT STEP», які є додатковими витратам на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), загальна вартість вже оплаченого навчання дитини на час розгляду справи даної справи в суді відповідно до платіжних документів становить 17800,00 грн (4450 грн х 4 платежі=17800,00 грн), частина яких становить 8900,00 грн. (а.с.38-40,92).

Як вбачається з матеріалів справи, і підтверджено відповідачем, що позивач до подання позову до суду 31.08.2023 зверталась до відповідача з вимогою про сплату 33465,00 грн за проходження сином ортодонтичного лікування, з якою останній не погодився (а.с.77).

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пов`язаних з лікуванням та навчанням дитини на загальну суму 21187,00 грн., суд першої інстанції свої висновки мотивував підтвердженими позивачем доказами понесених витрат та обов`язком обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, та можливістю відповідача сплатити зазначену суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, в межах доведеної суми вірним є висновок суду першої інстанції про доцільність стягнення додаткових витрат на дитину з відповідача.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 263 ЦПК України доцільно врахував при ухваленні рішення правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі N 6- 1489цс17, за якими, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть сплачуватися наперед, або вони покриваються після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів тощо. При цьому стягнення грошових коштів може відбуватися разово, з певною періодичністю або постійно (до досягнення дитиною повноліття). Спосіб участі батька в додаткових витратах визначається, наприклад, таким чином. Якщо мова йде про відвідування дитячого садку, фінансування здійснюється періодично. Коли дитина захворіла, оплата її лікування зазвичай відбувається на протязі певного часу, згідно рекомендації лікаря.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу у цій частині без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Що стосується судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 при подачі позову понесла витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн, які заявлені до стягнення при розподілі судом судових витрат та підтверджені відповідними доказами.

При подачі позову позивачем заявлено до стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини на загальну суму 44590,00 грн.

Позовні вимоги позивача задоволено частково на загальну суму 21187,00 грн.

Таким чином на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2378,50 грн (21187,00 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 44590,00 грн (заявлені позовні вимоги) = 47,51% (процент задоволених позовних вимог), 5000,00 грн (загальні судові витрати) х 47,51% : 100% = 2375,50 грн).

Крім того відповідачем по справі також було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, які підтверджені відповідними доказами, суд відхилив 52,49% позовних вимог позивача (100%- 47,51%=52,49%).

Отже, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру відхилених позовних вимог у розмірі 4199,20 грн (8000,00 грн х 52,49% : 100% = 4199,00 грн).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору за позовну вимогу про звільнення від сплати аліментів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також

За правилами пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями, за подання апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою підлягає сплаті судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420,00 грн).

З урахуванням зазначеної норми за подання позову у 2023 році позивачу необхідно б було сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн, але вона відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями, звільнена від сплати судового збору, а відповідно за подання апеляційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1610,40 грн. (1073,60х 150% = 1610,40). А за рішенням суду було стягнуто з відповідача судовий збір у більшому розмірі 1211,20 грн, ніж передбачено законом.

Судом задоволено частково позовні вимоги (1073,60*47,51/100) =510 грн, 06 коп. та відповідно судовий збір за подання апеляційної скарги становить (510,06*150%)=765 грн. 09 коп.

З урахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору, покладення на неї обов`язку з відшкодування відповідачу судового збору за подання позову пропорційно задоволеним вимогам є безпідставним.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, частково покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а рішення суду першої інстанції зміні в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги 1816 грн 80 коп. (а.с.112).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, слід в розмірі (1816,80-765,09)=1051 грн 71 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, суд першої інстанції неправильно вирішив питання розподілу судових витрат, тому колегія суддів вважає необхідним змінити оскаржуване рішення суду у зазначеній частині з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави, судовий збір в розмірі 510,06 грн, а також необхідно відповідачу компенсувати судовий збір за подання апеляційної скарги розмірі 1051 грн 71 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пілігріма Петра Олександровича задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп за подання позову змінити в цій частині.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь держави судового збору до 510,06 грн.

Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1051 грн 71 коп., сплачений за подання апеляційної скарги, за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.