Єдиний унікальний номер 725/4202/24
Номер провадження 2-о/725/345/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2024 року Суддя Першотравневого районного суду м.Чернівці Піхало Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищевказаним позовом, в якій просили в порядку окремого провадження розірвати шлюб, визначити місце проживання дітей та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком дітей.

В обґрунтування якого зазначали, що 14 вересня 2018 року між ними укладений шлюб, який зареєстровано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складений відповідний актовий запис №1802.

Під час шлюбу у них народилися доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи вказані вимоги заявники посилались на те, що їхні шлюбні відносини припинені та спільне господарство з лютого 2023 року вони не ведуть, та вважають, що їх відносини не можуть бути поновлені. Крім того, зазначали, що з 01 липня 2023 року, ОСОБА_1 разом з своїми малолітніми дітьми проживають за адресою в АДРЕСА_1 , та доньки перебувають на його повному утриманні, та вихованні. Зазначали, що спір про місце проживання їхніх спільних дітей відсутній, оскільки між ними досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні дітей, про що свідчить долучений до матеріалів справи договір укладений між батьками щодо здійснення виховання та визначення місця проживання дитини від 01.05.2024 року.

Дослідивши дану заяву та додані до неї документи, з метою вирішення питання про прийняття справи до провадження та вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд вважає, що у відкритті провадження необхідно відмовити у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК України, подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачено: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як убачається зі змісту поданої заяви, встановлення факту самостійного виховання дітей батьком без участі матері необхідне заявникові для забезпечення можливості захисту прав та інтересів батька.

Разом з тим, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання, дітей батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Крім іншого, заявником до заяви надано нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей та участь батьків у їхньому вихованні, тобто з даного слідує, що сторонами, як батьками досягнуто домовленості щодо їх участь у вихованні дітей, та їх місця проживання.

Крім того, заявники у своїй заяві просять саме суд визначити місце проживання дітей з батьком, що суперечить вимогам статті 293 ЦПК України, оскільки такі вимоги за своєю суттю є вимогами, які мають розглядатися судом в порядку позовного провадження у разі наявності спору між батьками.

Так, статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Звертаючись до суду із даною заявою, заявники додали до заяви договір між батьками щодо здійснення виховання та визначення місця проживання дитини, що свідчить про те, спір про місце проживання їхніх спільних дітей відсутній, оскільки між батьками досягнуто згоду щодо участі у їх вихованні та утриманні, що виразилась в оформленні відповідного Договору .

За таких обставин, з наведеного вбачається, що в судовому порядку питання про визначення місця проживання малолітньої дитини вирішується судом виключно у разі наявності спору між батьками в позовному провадженні.

Разом з тим, спір про місце проживання їхніх спільних дітей відсутній, оскільки між батьками досягнуто згоду щодо участі у їх вихованні та утриманні, що виазилась в оформленні відповідного Договору .

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимога заявників в частині визначення місця проживання дітей та встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, а тому суд відмовляє у відкритті провадження в цій частині.

Так, у силу вимог ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги Закону вважаю, що у відкритті провадження у справі за заявоюОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком слід відмовити, оскільки із заяви вбачається спір про право.

Разом з тим, заявники не позбавлені права на звернення до суду в позовному провадженні.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 293-294, 315, 353, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі та заяву із всіма доданими до неї документами повернути заявникам.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н.В. Піхало