ПОСТАНОВА

іменем України

28 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/2232/23

провадження № 22-ц/4809/640/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальов Андрій Ігорович, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 11 січня 2024 року у складі судді Стручкової Л.І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ПАРІС») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 27 травня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору №0032147 про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), за умовами якого відповідач отримав споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 15384,62 грн, на строк на 24 місяці, процентна ставка % річний - 18,00, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту.27 травня 2019 року відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно з умовами заяви-договору, що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки від 27 травня 2019 року.

05 березня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1, відповідно до умов якого первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними у додатку №1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є їх невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Як убачається з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «ПАРІС» право вимоги до відповідача за заявою-договором від 27 травня 2019 року №0032147 на загальну суму 21175,17 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14311,25 грн, заборгованість за процентами 1367,44 гривень, заборгованість за комісією - 3656,48 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 1840,00 грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість, яка виникла станом на 21 квітня 2023 року у сумі 31438,04 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 14311,25 грн, заборгованості за процентами 538,33 грн, заборгованості за комісією - 3656,48 грн, заборгованості за штрафними санкціями (пеня) 1840,00 грн, 18% річних за користування грошовими коштами у період з 05.03.2020 по 23.02.2022 7226 грн, інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 05.03.2020 по 23.02.2022 3865,98 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 11 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» заборгованість за кредитним договором від 27 травня 2019 року №0032147 у розмірі 29294,74 грн, яка складається з: 14311,25 грн заборгованості за тілом кредиту, 538,33 грн заборгованості за процентами, 3656,48 грн заборгованості за комісією, 1840 грн заборгованості за штрафними санкціями (пеня), 3865,98 грн інфляційних втрат та 5082,70 грн процентів річних за ч.2 ст.625 ЦК України у період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальов А.І., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ПАРІС» у повному обсязі.

ТОВ «ФК «ПАРІС» направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 11 січня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальов А.І., - без задоволення. Вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення заборгованості по комісії з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, та зміні рішення в частині стягнення процентів річних та інфляційних втрат з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 27 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-договір №0032147 про надання банківських послуг (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, якою просила надати споживчий кредит у сумі 15384,62 грн (а.с.15).

Згідно з додатком №1 до заяви-договору №0032147 від 27.05.2019 року ОСОБА_1 за умовами заяви було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок 15384,62 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка % річний - 18,00, тип ставки - фіксована, комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості - 3% (а.с.16).

Відповідно до паспорту споживчого кредиту ОСОБА_1 було надано споживчий кредит на споживчі потреби шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15384,62 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18% річних, з разовою комісією при видачі кредиту в сумі 384,62 грн, з щомісячною комісією за супроводжування кредиту в сумі 461,54 грн (а.с.17).

05 березня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1, згідно з яким та з додатком №1 до договору АТ РВС «БАНК» відступило ТОВ «ФК Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором від 25 травня 2019 року №0032147 на загальну суму 21175,17 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14311,25 грн, заборгованість за процентами 1367,44 грн, заборгованість за комісією - 3656,48 гривень, штраф 1840 грн (а.с.23-28).

Відповідно до п.п.1.1 п.1 договору права вимоги первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає, а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора та кредитними договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками.

Як свідчать меморіальні ордери від 25 травня 2019 року №3456 та №3457 ОСОБА_1 було перераховано АТ «РВС БАНК» кредитні кошти у сумі 15000 грн та 384,62 грн дисконту при видачі кредиту згідно з кредитним договором від 25 травня 2019 року №0032147 (а.с.29).

Згідно з наданим позивачем розрахунком у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 21 квітня 2023 утворилась заборгованість у розмірі 31438,04 грн, яка складається з: 14311,25 грн заборгованості за тілом кредиту, 538,33 грн заборгованості за процентами, 3656,48 грн заборгованості за комісією, 1840 грн заборгованості за штрафними санкціями (пеня) у період з 27 травня 2019 року по 29 лютого 2020 року, 7226,00 грн 18% річних за користування грошовими коштами у період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року, 3865,98 грн інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року (а.с.37-41).

З метою досудового врегулювання спору ТОВ «ФК Паріс» направило ОСОБА_1 вимогу від 03 лютого 2023 року №030223/01 про усунення порушення кредитного зобов`язання за договором від 25 травня 2019 року №0032147, яка відповідачем залишена без задоволення (а.с.42, 43, 44).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14311,25 грн, заборгованості за процентами у розмірі 538,33 грн, заборгованості за комісією у розмірі 3656,48 грн, заборгованості за штрафними санкціями (пеня) у розмірі 1840 грн, 3865,98 грн інфляційних втрат та 5082,70 грн процентів річних за ч.2 ст.625 ЦК України у період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 рокує.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Також необхідно враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 було надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок 15384,62 грн, строк дії кредиту - 24 місяці, процентна ставка - 18% річних.

Під час існування невиконаного грошового зобов`язання за договором позики, згідно з договором про відступлення права вимоги від 05 березня 2020 року №05/03/2020-1, до позивача ТОВ «ФК «Паріс» перейшло право вимоги до відповідача, тобто право вимагати виконання зобов`язань за договором позики.

Заборгованість на час відступлення права вимоги складала 21175,17 грн, з яких: 14311,25 грн заборгованості за тілом кредиту, 1367,44 грн процентів, 3656,48 грн комісії та 1840 грн заборгованості за пенею (а.с.26).

Встановлено, що у підписаній позичальником заяві-договорі від 27 травня 2019 року №0032147 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, встановлено разову комісію при видачі кредиту у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту (а.с.15).

Тобто АТ «РВС БАНК» фактично встановлено сплату комісії, проте не зазначено, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення АТ «РВС БАНК» будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять.

Натомість частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти про нарахування разової комісії при видачі кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними, а тому нарахування заборгованості за цією комісією є безпідставним та вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення.

Відтак, з урахуванням того, що позивачем доведено загальний розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14311,25 грн, заборгованість за процентами у розмірі 538,33 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) у розмірі 1840 грн, що у загальному розмірі 16689,58 грн (за вираховуванням комісії в сумі 3656,48 грн, умова договору про яку є нікчемною).

У справі, яка переглядається, ТОВ «ФК «Паріс» просило також стягнути з відповідача 18% річних за користування грошовими коштами у порядку ст.625 ЦК України за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 6 Паспорту споживчого кредиту, за яким інформація зберігає чинність та є актуальною до 27.05.2021, наслідком прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором за споживчий кредит розмір процентної ставки та неустойки, що нараховуються на прострочену заборгованість за кредитом, зазначаються у заяві-договорі про надання банківської послуги (платіжна картка Простір) про приєднання до умов договору та визначена у розмірі 18 % річних (а.с.17).

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, розмір процентів річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України необхідно нараховувати на суму заборгованості 16689,58 грн.

Крім того,відповідно до заяви-договору від 27.05.2019 №0032147 строк дії договору складає 24 місяці, тобто договір діє до 25 травня 2021 року.

Разом з тим з розрахунку позивача убачається, що позивачем нарахування 18% річних за користування грошовими коштами у порядку ст.625 ЦК України здійснювалося за період з 05 березня 2020 року (з моменту укладення договору про відступлення права вимоги) по 23 лютого 2022 року, тобто до закінчення строку кредитування, що призвело до подвійного нарахування відсотків.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року по справі №522/9547/13-ц зазначено, що проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року по справі № 127/17882/15-ц, стягнення інфляційних втрат здійснюється на підставі їх нарахування на суму боргу.

Оскільки нарахування відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання розпочинається після закінчення дії договору, а договір діяв по 27 травня 2021 року, тому колегія суддів провела розрахунок за формулою: сума боргу х 18 % : 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, а саме з 27 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року (у межах заявлених позовних вимог) (16689,58 х 18 % х 272 (днів у періоді) : 365=2238,69) (а.с.41).

Отже апеляційний суд приходить висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню 18% річних за користування грошовими коштами у період з 27 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 2238,69 грн.

ТОВ «ФК «ПАРІС» просило також стягнути 3865,98 грн інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Згідно з розрахунком, проведеним апеляційним судом, розмір інфляційних втрат за період з 27 травня 2021 року до 23 лютого 2022 року становить 1345,60 грн (16689,58*1,09,58 = 1346,60).

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги ОСОБА_1 про застосування до вимог ТОВ «ФК «ПАРІС» позовної давності.

Відповідно до положень ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та АТ«РВС БАНК» договору від 27 травня 2019 року №0032147 визначено строк дії кредиту 24 місяці, тобто, до 27.05.2021 року.

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину.

З позовом до ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулося у квітні 2023 року, а тому у суду відсутні підстави для висновку, що ТОВ «ФК «ПАРІС» пропущений строк позовної давності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене вище рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ТОВ «ФК «ПАРІС» про стягнення заборгованості в частині стягнення комісії у розмірі 3656,48 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В частині стягнення 18% річних, інфляційних втрат за користування грошовими коштами та розподілу судових витрат підлягає зміні. З відповідача підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» 18% річних за користування грошовими коштами у період з 27 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 2238, 69 грн та інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 27 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1345,60 грн.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання позовної заяви пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2045,74 грн та з позивача на користь відповідача за подання апеляційної скарги по справі пропорційно до задоволених вимог у розмірі 957,38 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальов Андрій Ігорович, задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 11 січня 2024 рокув частині стягнення комісії скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення комісії у розмірі 3656,48 грн відмовити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 11 січня 2024 рокув частині 18% річних, інфляційних втрат за користування грошовими коштами та розподілу судових витратзмінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС» (, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 77А) 18% річних за користування грошовими коштами у період з 27 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 2238 (дві тисячі двісті тридцять вісім) 69 коп та інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 27 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1345 (одна тисяча триста сорок п`ять) 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС» (, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 77А) судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2045 (дві тисячі сорок п`ять) грн 74 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПАРІС» (, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 77А) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 957 (дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 38 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко