Провадження № 2-з/205/410/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 66549087 на підставі виконавчого напису № 91136 від 15.07.2021, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову покликалася на те, що з банківського рахунку ОСОБА_1 періодично списувались кошти автоматично. Відповідно отриманої інформації, стягнення відбувається у ході виконавчого провадження №66549087, що здійснюється Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. Звертає увагу, що вказана у виконавчому написі сума не є безспірною, відповідачем не подано нотаріусу документів, що визначені п. 11 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується, що дозволить уникнути неправомірного стягнення її коштів.

15.12.2023 року по справі постановлено ухвалу про передачу справи на розгляд до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.04.2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову передано для розгляду за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.20224 року, справу розподілено в провадження судді Бізяєвої Н.О.

З урахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались, у зв`язку з чим фіксація судового засідання не здійснювалась відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 66549087 з примусового виконання виконавчого напису № 91136 від 15.07.2021, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 14 321,05 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року в справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вказана правова позиція відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

На підставі відомостей, викладених у заяві про забезпечення позову, та доданих до неї документів суд дійшов висновку про наявність реального спору між сторонами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом спору є виконавчий напис № 91136 від 15.07.2021, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 14 321,05 грн.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову, між сторонами дійсно існує спір, оскільки ОСОБА_1 заперечує факт безспірності заборгованості, зокрема, правомірності стягнення з неї відповідно її розміру у зв`язку відсутністю безспірності, що, на думку заявника, істотно порушує його права.

А тому, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що дійсно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав позивачки, за захистом яких вона звернулася, а тому слід вжити заходів для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про обрання способу забезпечення позову, суд враховує наступні обставини.

З матеріалів заяви вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровській області Нордіо В.В. перебуває виконавче провадження № 66549087.

Пункт 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначає, що позов може забезпечуватись шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову в забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет заяви, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 91136 від 15.07.2021, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 14 321,05 грн., оскільки такий буде належним, співмірним та відповідатиме описаним обставинам справи, а невжиття такого заходу може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити майбутнє виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист порушених прав заявниці.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову в суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Керуючись ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 66549087 на підставі виконавчого напису № 91136 від 15.07.2021, вчиненого приватним нотаріусом Кортяк Наталії Олексіївни, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 14 321,05 грн.

Роз`яснити сторонам право звернутись до суду із заявою про заміну виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Копію цієї ухвали направити приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. до виконання; АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 - до відома.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Н.О. Бізяєва