КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3649/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 367/9631/21

29 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Проценка Миколи Миколайовича на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шестопалової Я.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом доОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 09 липня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було укладено у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районну у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1037.

Зазначала, що за час шлюбу було придбано майно: будівля магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 63,2 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:006:0001, яке підлягає поділу між подружжям, частки якого є рівними, посилаючись на те, що поділ спільного майна пожружжя може бути здійснено і під час перебування сторін у шлюбі, тобто, незалежно від розірвання шлюбу між подружжям.

14 червня 2023 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначала, що на придбання спірного майна нею були витрачені особисті грошові кошти, обгрунтовуючи це тим, що 24 березня 2015 року нею було отримано позику на підставі договору позики, що посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., номер в реєстрі 279, в розмірі 931 950,00 грн, що за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на 24.03.2015 року складало 32 700,00 доларів США.

Того ж дня, в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, був укладений договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., номер в реєстрі 280, предметом якого стала квартира АДРЕСА_2 , яка належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2013 року.

Зазначала, що за вказані грошові кошти, що були отримані в позику, було збудовано будівлю магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 632 кв.м. Право власності зареєстроване на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС62, виданої 18.08.2018 року Інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю Ірпінської міської ради 08 вересня 2016 року, та придбано земельну ділянку під будівлею магазину, площею 0,0153 га, шо розтгшювана за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:006:0001 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 листопада 2018 року.

Боргові зобов`язання не були виконані та 23 січня 2016 року на квартиру було звернуто стягнення, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових, прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №335139115 від 09червня 2023 року. Власником на підставі договору іпотеки став іпотекодержатель - ОСОБА_5 .

Посилаючись на те, що на придбання спірного майна подружжя нею було витрачено особисті кошти, які вона отримала за договором позики та на виконання якого було передано квартиру, що є її особистою приватною власністю, позивач, з урахуванням збільшеного розміру позовних вимог, просила суд: визнати та зареєструвати за нею право особистої приватної власності на будівлю магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 63,2 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:006:0001.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя задоволеною.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відсутній, особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , право особистої приватної власності на будівлю магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 63,2 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:006:0001.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 , особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відсутній, особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , суму судового збору 1 696 (одна тисяча шістсот дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок, сплаченого при подачі позовної заяви.

Повернуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відсутній, особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області 50 відсотків судового збору, сплаченого по квитанції про сплату № 50186 від 17.12.2021 року та квитанції № 9739-8006-9348-4565, отримувач ГУК у Київ.обл./Ірпінська міс/22030101, код отримувача 37955989, п/р НОМЕР_2 , МФО 899998, що становить 1 696 (одна тисяча шістсот дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 , особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 - на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відсутній, особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , суму судового збору 227 (двісті двадцять сім) гривень 00 копійок, сплаченого при подачі заяви про забезпечення позову.

Повернуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відсутній, особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області 50 відсотків судового збору, сплаченого по квитанції про сплату № 50232 від 17.12.2021 року, отримувач ГУК у Київ.обл./Ірпінська міс/22030101, код отримувача 37955989, п/р НОМЕР_2 , МФО 899998, що становить 227 (двісті двадцять сім) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Проценко Микола Миколайович, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 на момент винесення оскаржуваного рішення не була учасником у справі №367/9631/21, але була обтяжувачем майна, яке заявлено до поділу ОСОБА_2 (будівля магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:006:0001).

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, задоволено частково її позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі: 1 485 000 (один мільйон чотириста вісімдесят п`ять тисяч) гривень - основного боргу; 181 373 (сто вісімдесят одна тисяча триста сімдесят три) гривень 42 копійок - три відсотки річних; 8 604 (вісім тисяч шістсот чотири) гривень - судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В рамках вказаної судової справи ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В подальшому, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року по справі № 756/1047/19 накладено арешт нанежитлове приміщення загальною площею 52,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

земельну ділянку, кадастровий номер: :01:006:0001, площею: 0.0153 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

заборонено ОСОБА_3 вчиняти дії щодо розпорядження часткою у спільній сумісній власності щодо об`єкту нерухомого майна: торгівельного павільйону, загальною площею 149,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна: 532681.

Вказані ухвали виконані і внесено відповідні записи про арешти в Реєстр речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка додаються).

На виконання вказаного рішення суду 15січня 2021 року було видано виконавчий лист № 756/3115/17, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко Арсеном Мохаммедом було відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 (в подальшому було передано приватному виконавцю Київської області Крегулу Івану Івановичу). В межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешти приватного виконавця.

Зважаючи на те, що на її користь було накладено арешт на вказані об`єкти, проте ні сторонами у справі, ні Ірпінським міським судом Київської області в рамках розгляду справи про поділ майна подружжя, до участі у справі її залучено не було, хоча вона неодноразово подавала заяви про вступ у справу в якості третьої особи.

Крім того, суд першої інстанції, знаючи, що визнання позову про поділ майна подружжя відповідачем ОСОБА_3 явно порушує права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 , як кредитора і стягувача спірного майна, прийняв таку заяву від ОСОБА_3 про визнання позову і задовольнив позовні вимоги повністю, чим порушив приписи ст. 206 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також неправильно застосував норму п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України та не перевірив обставини того, чи дійсно майно, що підлягає поділу, набуто за кошти, які належали особисто позивачу ОСОБА_2 , з огляду на те, що будівля магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС62, виданій 18.08.2016 року, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради (копія додається), в якій зазначено, що замовником будівництва і особою, яка здійснюватиме безпосереднє будівництво і є відповідальною за виконання будівельних робіт є Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , а не фізична особа, у тому числі,

ОСОБА_2. А земельна ділянка, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:006:0001 перебувала в користуванні (оренді) ОСОБА_3 згідно договору оренди №126 від 01.02.2003 року, який був поновлений згідно угоди від 11.07.2018 року, зі строком оренди до 22.04.2023 року (копії додаються) і була придбана ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 6245, виданого 27.11.2018 року, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзін М.С. (копія додається) внаслідок приватизації земельної ділянки, тому є виключно особистою приватною власністю ОСОБА_3 і не могла бути визнана особистою приватною власністю позивача.

Також суд першої інстанції неправильно застосував норму ст. 72 Сімейного кодексу України та не перевірив обставини того, чи взагалі було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і чи не сплив строк позовної давності до вимог про поділ майна подружжя.

На переконання особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , спір у даній справі про визнання майна сумісним майном подружжя має очевидно штучний характер і направлений виключно на виведення нерухомого майна з власності ОСОБА_3 з метою ухилення від виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року у справі №756/3115/17та недопущення задоволення вимог кредитора (стягувача) ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4.

Крім того, заявник (позивач) в межах даного провадження є теперішньою дружиною ОСОБА_3 , які й надалі проживають разом і мають спільних дітей, шлюб між ними не розірвано, та подружжя почало ділити лише нерухоме майно, яке перебуває під обтяженням, а відтак, на думку ОСОБА_1 , між вказаними особами у дійсності не виник спір, даний спір є штучним і спрямований лише на те, щоб не допустити звернення стягнення на вказане нерухоме майно, на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження НОМЕР_4 та ухвалами Оболонського районного суду м. Києва про забезпечення позову.

Також, всі учасники даного процесу умисно неповідомили суд про осіб, які мають бути залучені до участі у справі ( ОСОБА_1 ), хоча ОСОБА_3 достеменно знав про наявність у нього боргу перед ОСОБА_1 , наявність судового і виконавчого провадження ще до початку провадження у даній справі, а ОСОБА_2 знала про вказані обставини як мінімум з моменту подання і розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову та заяви про вступ у справи в якості третьої особи.

Відзиви на апеляційну скаргу від сторін у справі до суду не надходили.

В судове засіданняучасники справи не з`явились.

Від позивача ОСОБА_2 на адресу суду апеляційної інстанції 29 січня 2024 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку хворобою (а.с. 91 том 2).

26 січня 2024 року на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про направлення на його електронну адресу копії апеляційної скарги з ухвалою про відкриття апеляційного провадження та надання строку для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 89 том 2).

Колегією суддів апеляційного суду задоволено клопотання сторін, про що постановлено протокольну ухвалу від 29 січня 2024 року з відкладення розгляду справи на 11 березня 2024 року.

Про явку в суд на 11 березня 2024 року представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - Проценко Микола Миколайович повідомлений безпосередьо в суді, про що в матеріалах справи міститься розписка (а.с. 96 том 2).

В наступні судові засідання, призначені судом на 11 березня 2024 року, 29 квітня 2024 року учасники справи не з`явились.

Сторони у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від дня відкладення розгляду у справі мали достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та обсяг прав для участі у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням неодноразового призначення справи до розгляду, що відбувались у відкритому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, вжитих судом апеляційної інстанції заходів щодо належного повідомлення учасників справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що неявка учасників справи в судове засідання на 29 квітня 2024 року не перешкоджає розглядові справи та вважає можливим закінчення розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районну у м. Києві.

За час шлюбу подружжям набуто майно, що є предметом спору, а саме: будівля магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:006:0001.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру права власності на нерухоме майно та інших речових прав щодо об?єкта нерухомого майна вбачається, що власником об`єкта нерухомого майна - магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта 109) є ОСОБА_3 , про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Макарчук Г.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31292009 від 08 вересня 2016 року.Підстава виникнення права власності: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС62, видана 18 серпня 2016 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради(а.с. 13-15 том 1).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 листопада 2018 року Ірпінська міська рада продала, а покупець ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:006:0001. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

У пунктах 7, 8 договору зазначено, що на земельній ділянці розташований об?єкт нерухомого майна, а саме: магазин, який належить покупцю; цей договір посвідчено за згодою дружини покупця ОСОБА_2 (а.с. 16 том 1).

Право власності на земельну ділянку,площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:006:0001, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, зареєстровано за ОСОБА_3 , про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний об?єкт нерухомого майна 109) (а.с.17 том 1).

Судом встановлено, що між сторонами виник спір стосовно визнання будівлі магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:006:0001 особистим майном позивачаОСОБА_2 .

Із наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вбачається, що 24 березня 2015 року позивачем ОСОБА_2 було отримано позику в розмірі 931950,00 грн, що за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на 24.03.2015 року складало 32700 доларів США (а.с. 225-227 том 1).

24 березня 2015 року, на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, було укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., номер в реєстрі 280, предметом якого стала квартира АДРЕСА_2 , яка належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2013 року, тобто, до укладення шлюбу із відповідачем(а.с. 228-233 том 1).

Боргові зобов`язання позивача не були виконані та 23 січня 2016 року на квартиру було звернуто стягнення, на підтвердження чого позивачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №335139115 від 09.06.2023 року.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №335139115 від 09.06.2023 року вбачається, що 23 січня 2016 року власникомвказаної квартири, на підставі договору іпотеки від 24 березня 2015 року став іпотекодержатель - ОСОБА_5 (а.с. 234-236 том 1).

Під час судового розгляду справи сторони у справі в судове засідання не з`явились.

Сторона позивача підтримала збільшені позовні вимоги, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності (а.с. 245 том 1).

Від відповідача ОСОБА_3 до суду 29 червня 2023 року надійшла заява, в якій він визнав збільшені позовні вимоги дружини (позивача у справі) ОСОБА_2 та просив розлядати справу у його відсутості (а.с. 240 том 1).

В матеріалах справи є заяви ОСОБА_1 про вступ у справу в якості третьої особи, обгрунтовуючи доводи тим, що рішення у справі може вплинути на її права, оскільки у вказаному судовому провадженні буде вирішуватися питаня про розподіл майна подружжя - нерухомого майна, на яке накладено арешт і яке обтяжено на її користь.

У розпорядження суду надала в копіях: рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, у справі 756/3115/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики; ухвалу Оболонського районного суду м. Києва у справі 756/3115/17 про забезпечення позову; виконавчий лист, виданий 15 січня 2021 року Оболонським районним судом м. Києва у справі 756/3115/17, інформацію про відкриття виконавчого провадження ВПНОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа від 15 січня 2021 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва у справі 756/3115/17 (а.с. 81 -186 том 2). Також подала клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом у справі за позовом ОСОБА_2 (а.с. 187 том 1).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову (а.с. 188-191 том 1).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 и про залучення її до участі у справі №367/9631/21 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (а.с. 247-249 том 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що у випадку придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

За встановлених судом обставин боргові зобов`язання позивача в розмірі 931950, 00 грн. були витрачені на будівництво будівлі магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м. та купівлю земельної ділянки, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:006:0001, а тому вказані об?єкти нерухомого майна є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_2 .

Позовні вимоги у повному обсязі визнані відповідачем ОСОБА_3 . Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, а тому суд прийняв визнання відповідачем позову.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною другою статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Частинами першою, другою статті 73 СК України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц вказав, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси позикодавця і направлений на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна подружжя на виконані уприватного виконавця знаходилось виконавче провадження ВПНОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа від 15 січня 2021 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва на виконання судового рішення у справі№756/3115/17, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі:1 485 000 (один мільйон чотириста вісімдесят п`ять тисяч) гривень - основного боргу;181 373 (сто вісімдесят одна тисяча триста сімдесят три) гривень 42 копійок - три відсотки річних;8 604 (вісім тисяч шістсот чотири) гривень - судового збору, і на спірне майно приватним виконавцем накладено арешт.

Під час розгляду справисуду першої інстанції було відомо про перебування на примусовому виконанні виконавчого листа Оболонського районого суду міста Києва №756/3115/17 від 15 січня 2021 року та зобов`язання відповідача ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 по сплаті грошових коштів за договором позики, оскільки такі докази були долучені останньою.

Також із долученої позивачем до позовної заяви інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на заявлене до поділу нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_3 , накладено арешт як на майно боржника у виконавчому провадженні ВПНОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №756/3115/17, виданого 15 січня 2021 Оболонським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі:1 485 000 (один мільйон чотириста вісімдесят п`ять тисяч) гривень - основного боргу;181 373 (сто вісімдесят одна тисяча триста сімдесят три) гривень 42 копійок - три відсотки річних;8 604 (вісім тисяч шістсот чотири) гривень - судового збору, та це майно могло бути реалізоване у відповідному виконавчому провадженні.

Отже, спірні правовідносини свідчать про те, що поділ майна подружжя у даній справі використовується подружжям ОСОБА_2 (позивачем та відповідачем у справі) для уникнення сплати боргу відповідачем, як боржником за вимогами про стягнення з нього боргу та виконання судового рішення, про що і вказує подана відповідачем ОСОБА_3 заява про визнання позову дружини ОСОБА_2 , вимога якої стосувалась визнання за нею право особистої приватної власності на будівлю магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею загальною площею 63,2 кв.м., та на земельну ділянку, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:006:0001.

Враховуючи відсутність фактичного спору між подружжям про поділ майна, подання позову після відкриття виконавчого провадження та наявність невиконаного ОСОБА_3 рішення суду про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , з огляду на те, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 337/474/14-ц.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що за відсутності передбачених частиною другою статті 73 СК України підстав для накладення стягнення на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, механізм визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, на стадії примусового виконання рішення суду передбачено, зокрема статтею 443 ЦПК України та частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, доводи особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, та враховуючи при ухваленні судового рішення заяву відповідача про визнання позову, не пересвідчився в тому, що зміст заяв не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89, 206 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2023 року, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в обраний сторонами у справі спосіб, який порушує права та інтереси стягувача ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені апелянтом (особою, яка не брала участі у справі) ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5 088,60 грн, вимоги якої задовольняються, слід покласти на сторін у справі позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 по 2 544,30 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 70, 73 СК України, ст. ст. 3, 13 ЦК України, ст.ст. 263, 206, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Проценка Миколи Миколайовича задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відсутній, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 2 544,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання:: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 2 544,30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: