ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/8176/17 Номер провадження 22-ц/814/102/24Головуючий у 1-й інстанції Аркатової К.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

секретар Стеценко В.С.

з участю представника позивача адвоката Гребенюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Україна»

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2019 року, постановлене суддею Аркатовою К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,

в с т а н о в и в:

29.05.2017 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, уточнивши його вимоги заявою від 26.09.2018, у якій просить стягнути на її користь у солідарному порядку із:

- ПАТ «ОТБ Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошові кошти у сумі 56 023,47 дол. США та 127 966,41 грн., в якості повернення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування ними;

- ПАТ «ОТБ Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. грошові кошти у сумі 263 870,14 грн., у якості компенсації реальних збитків, понесених на поновлення порушеного права;

- ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 250,00 грн. витрат, понесених на виготовлення технічної документації на квартиру.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що 21.12.2006 ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 , яка того ж дня була передана в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» у якості забезпечення зобов`язання розміром 27 000,00 дол. США зі строком виконання до 21.12.2020.

12.04.2010 за заявою ПАТ «ОТП Банк» приватним нотаріусом Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №3404 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

21.11.2010ПАТ «ОТП Банк» передав право вимоги до ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором відступлення №8893, державна реєстрація якого відбулася лише через три роки, а саме, 20.08.2013.

19.03.2013 вона, ОСОБА_1 , прийняла участь у прилюдних торгах, які проводилися ПП «Нива-В.Ш.», де придбала квартиру АДРЕСА_1 за ціною 235 162,50 грн., що еквівалентно 29 421,00 дол. США та перевищує заборгованість боржника ОСОБА_2 , яка складала 27 000,00 дол. США. Кошти від продажу нерухомості отримав стягувач ПАТ «ОТП Банк», конвертувавши гривню у долар США та повністю погасивши валютне зобов`язання боржника.

Проте рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 (справа №638/18757/13-ц) виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також протокол прилюдних торгів та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки були визнані недійсними.

Відтак, грошові кошти у розмірі 29 421,00 дол. США, сплачені нею на користь ПАТ «ОТП Банк» за недійсним правочином, є безпідставно набутими та підлягають поверненню на її користь від стягувача у розмірі 29 421,00 дол. США, а також 3% річних, нарахованих за період із 19.08.2013 по 19.10.2018 у розмірі 4 560,26 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 127 966,41 грн. Проценти за користування чужими грошима у доларах США встановлені в укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» кредитному договорі на рівні 15,5% річних, а тому за період із 23.11.2009 до 21.12.2020 до стягнення заявляє 26 602,47 дол. США.

Загалом, позивачка заявляє до стягнення у солідарному порядку із ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який входить до складу ОТР Group, ядром якого є ПАТ «ОТП Банк», грошові кошти у розмірі 56 023,47 дол. США.

Крім того, після придбання квартири, не маючи можливості вселитися у неї, вона була вимушена орендувати житло, що підтверджується договором оренди, укладеного 01.11.2013 із ФО-П ОСОБА_3 , сплативши 206 000,00 грн. орендної плати, вартість якої, а також супутні та представницькі витрати, пов`язані з оформленням та відновленням порушеного права у розмірі 55 518,59 грн., позивачка просить стягнути як реальні збитки із ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та приватного нотаріуса Бондара І.М.; а із ОСОБА_2 250,00 грн., понесених нею за виготовлення технічної документації на квартиру.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.10.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ОСОБА_2 про стягнення грошової суми - задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повернути ОСОБА_1 грошові кошти отримані від реалізації предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 та суму 3% річних від суми вартості вказаної квартири за період з 21.05.2015 до моменту фактичного повернення грошових коштів.

Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 4 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що правова підстава набуття позивачкою права власності на спірну квартиру відпала, а тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зобов`язано повернути їй грошові кошти від реалізації предмета іпотеки та 3% річних.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено за недоведеністю.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ТОВ «Факторинг Україна» оскаржили рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду.

Позивачка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що кредитне зобов`язання ОСОБА_2 перед банком було визначене у доларах США і кошти від реалізації іпотечного майна, сплачені нею у гривнях, конвертувалися стягувачем ПАТ «ОТП Банко» у долар США, та за їх рахунок повністю погашено валютне зобов`язання боржника. Таким чином банк отримав на свою користь саме долари США, відповідно до валюти зобов`язання. При цьому банк отримав гроші як від позивачки через державну виконавчу службу за продаж квартири, так і від ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке викупило право вимоги до ОСОБА_2 .

Вважає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» жодних грошових коштів від реалізації предмета іпотеки не отримувало, а навпаки, тільки сплатило кошти первинному кредитору за набуте право вимоги, що виключає підстави витребовувати такі кошти від факторингової компанії. Проте суд першої інстанції викладене залишив поза увагою, серед іншого, допустивши порушення статті 13 ЦПК України, вийшовши за межі позовних вимог та постановивши рішення, яке неможливо виконати без зазначення точної суми, що підлягає стягненню, періоду стягнення, солідарного або одноосібного відшкодування.

Заперечує висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав стягнення реальних збитків у вигляді орендної плати, які, на думку позивача, не залежать від наявності у неї місця реєстрація, де вона фактично не проживає, та обґрунтовані належними доказами, безпідставно не врахованими судом.

Зазначає, що із часу виплати нею коштів за придбання квартири банк безпідставно користувався її коштами, а тому має сплатити 17,5% річних за договором, що становить 55 518,59 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.01.2020 указана справа повернута до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в частині зазначення точної суми, що підлягає стягненню з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.02.2020 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у вимогах апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами розрахунок сум грошових коштів, які просить стягнути із ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Зазначає, що оскаржуване судове рішення постановлене із порушенням вимог ч.2 ст.264 ЦПК України, тобто за межами позовних вимог, без залучення ВДВС, як продавця, яким здійснено розподіл стягнутих грошових коштів та яким утримано на свою користь суму виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.12.2019 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.10.2019; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду, про що постановлена ухвала від 27.04.2020.

02.03.2020 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив приватного нотаріуса Бондар І.М. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.07.2020 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.10.2019; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду, про що постановлена ухвала від 29.07.2020.

05.08.2020 позивачем подано до Харківського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яку просить залишити без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2021 витребувано від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові матеріали виконавчого провадження за виконавчим написом №3404, виданим 19.05.2010 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу; генеральний договір №4, укладений 23.01.2012 між виконавчою службою та спеціалізованою організацією приватне підприємство «Нива-В.Ш» про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень; договір №2113086/30, укладений 14.6.2013 між Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та філією 21 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», про надання послуг з організації і проведенню прилюдних торгів.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.12.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

11.03.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява приватного нотаріуса Бондар І.М. про розгляд справи без її участі.

Відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ініціював питання проведення розгляду справи за участі представника товариства у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, але на відеоконференцзв`язок не вийшов. Просив відкласти розгляду справи з підстав перебування представника товариства на лікарняному.

Заявлене клопотання колегія суддів визнає необґрунтованим, оскільки представництво юридичної особи не обмежується одним представником, доказів поважності неможливості його участі у справ не надано, що згідно ч.2 с.372 ЦПК України, враховуючи тривалість судового розгляду цієї справи, не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи своєї апеляційної скарги підтримала, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва від 20.08.2013, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 19.08.2013 про реалізацію предмета іпотеки, посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , початковою вартістю 235 162,50 грн., договір купівлі-продажу посвідчений ПН ХМНО Васіоковою Л.Є., 21.12.2006 за реєстровим №11695, право власності зареєстровано КП «ХМБТІ» 27.12.2006 за реєстраційним №17169416, номер запису 61370 у книзі 1, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13078870, яке придбане ОСОБА_1 за 235 162,50 грн., що раніше належала ОСОБА_2 ; свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №2872./а.с.8 т.1/

20.08.2013 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8241495./а.с.9 т.1/

Позивачка ОСОБА_1 є орендарем квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 згідно договору оренди від 01.11.2013, укладеного із ФО-П ОСОБА_3 , яким погоджено розмір щомісячної орендної плати 4 000,00 грн. (п.5.1. договору)./а.с.28-38 т.1/

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.05.2014 (справа №638/18757/13-ц), з урахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.05.2015, визнано незаконним виконавчий напис, вчинений 19.04.2010 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №3404.

Визнано прилюдні торги, проведені 19.08.2013 філією 21 ПП «Нива-В.Ш» такими, що проведені з порушенням вимог закону, визнано протокол проведення цих прилюдних торгів та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 19.08.2013 - недійсними.

Визнано недійсним свідоцтво, видане 20.08.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.А. про посвідчення права власності ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстрі за №2872.

Відновлено право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру./а.с.20-26 т.1/

30.03.2017 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «ОТП Банк» із приводу відшкодування понесених нею витрат у добровільному поряду./а.с.39 т.1/; ПАТ «ОТП Банк» листами від 28.04.2017 та 30.05.2017 позивачці повідомлено про необхідність звернення з даного питання до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому було продано кредитний портфель./а.с.40,41 т.1/

Частково задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що правова підстава набуття позивачем права власності на спірну квартиру, отримання та користування банком грошовими коштами від реалізації об`єкта нерухомості відпала, а тому у позивачки наявне право вимоги щодо повернення таких коштів та 3 % річних за їх користування.

Разом з тим, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження належності розрахунку стягнення, суд визнав за можливе вийти за межі заявлених вимог, визначивши такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а саме зобов`язати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повернути позивачці кошти отримані від реалізації спірного майна з урахуванням 3% річних від суми вартості квартири за період з часу набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено з підстав їх недоведеності належними доказами.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

У пункті 1 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Виходячи з правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином.

Зазначений висновок узгоджується з нормами статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, згідно з якими публічні торги належать до договорів купівлі-продажу. Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України(частина перша статті 215 ЦК України).

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі №552/5052/20 від 02.06.2021, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми (акцесорне зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4590/19 від 07.04.2020). Отже, оскільки набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів, а покупцем - переможець прилюдних торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/856/17), відповідно, у разі визнання прилюдних торгів недійсними, настають наслідки недійсності правочину.

Таким чином, установивши наявність невиконаного грошового зобов`язання з повернення сплаченої суми коштів за результатами придбання квартири на прилюдних торгах, суд першої інстанції, вказавши на наявність підстав для того, щоб вийти за межі заявлених вимог, зобов`язав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повернути позивачці кошти отримані від реалізації спірного майна з урахуванням 3% річних від суми вартості квартири за період з часу набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги позивачки, що таке рішення суперечить вимогам статті 13 ЦПК України та не забезпечить ефективний захист порушеного права. Тоді як наявними у справі доказами та дослідженими апеляційним судом матеріалами справи №638/18757/13-ц установлено, що звернення стягнення на квартиру здійснене на покриття заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ОТП Банк», що становила 27 792,96 дол. США, що станом на 19.04.2010 за курсом НБУ складає 220 281,44 грн.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша, друга статті 533 ЦК України).

Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №753/14634/22 від 31.01.2024.

Отже, до стягнення із ТОВ «ОТП Факторинг Україна», правонаступника кредитора, на користь ОСОБА_1 підлягають безпідставно набуті кошти у розмірі 202 239,75 грн., сплачених нею на рахунок Дзержинського ВДВС згідно квитанції №7068.506.1, призначення платежу «розрахунок за майно торгів 19.08.2013 по договору №2113086 від 14.06.2013, а саме за майно ОСОБА_2 »/а.с.7 т.1/ При цьому, 32 922,75 грн., сплачені позивачкою, як гарантійний внесок та винагорода спеціальної організації, яка не є відповідачем у цій справі, а тому в задоволенні цієї частини вимог слід відмовити.

Підстав обраховувати розмір безпідставно набутих коштів у валюті кредитування боржника (доларах США), колегія суддів не вбачає, оскільки вчинені позивачем платежі були здійснені у національній валюті України, доказів на спростування викладеного матеріали справи не містять, а можливе конвертування стягувачем коштів від реалізації іпотечного майна, не спростовують того факту, що на примусовому виконанні Дзержинського ВДВС перебувало грошове зобов`язання на суму 227 303,22 грн., тобто, без валютного застереження.

Не ґрунтуються на законі вимоги позивачки про стягнення на її користь процентів за користування чужими грошима за період із 23.11.2009 до 21.12.2020 на рівні 15,5% річних, погоджених кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк», оскільки позивачка не є стороною такого договору, а її права підлягають захисту в порядку статті 625 ЦК України за період із 21.05.2015 (рішення апеляційного суду Харківської області, яким визнано торги недійсними) по 29.05.2017 (дата звернення в суд із позовом), що становить 12 284,00 грн.

Доводи апеляційної скарги позивачки, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у стягненні реальних збитків, понесених на поновлення порушеного права, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Водночас обов`язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв`язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Звертаючись із заявою про стягнення збитків позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було. Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, а факт орендування позивачкою квартири у м.Харкові передує визнання недійсним прилюдних торгів, а тому не створює реальних наслідків для відшкодування шкоди. Позивачкою також не надано достатніх доказів на підтвердження того, що неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, які спричинили реальні збитки.

Інших доводів на підтвердження вимог позову апеляційна скарга позивачки не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача, що оскаржуване судове рішення постановлене без залучення ВДВС, як продавця, яким здійснено розподіл стягнутих грошових коштів та яким утримано на свою користь суму виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, колегія суддів враховує наступне.

Так, за змістом позиції Верховного Суду у справі №185/7362/22 від 15.11.2023, не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №201/13239/15-ц від 26.10.2022.

У цій справі при постановлення оскаржуваного рішення судом першої інстанції органи ДВС до участі у справі не залучалися. Проте ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). При цьому визначення відповідача є правом позивача, яка визначалися зі складом відповідачів і не заявляла позовних вимог до ВДВС,як продавця, яким здійснено розподіл стягнутих грошових коштів та яким утримано на свою користь суму виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Факторинг Україна» задоволенню не підлягає; апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду скасуванню в частині зобов`язання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повернути ОСОБА_4 грошових коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки та суми 3% річних від суми його вартості за період із 21.05.2015 до моменту фактичного повернення грошових коштів. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_4 безпідставно набути кошти у розмірі 202 239,75 грн. та 3% річних за період із 21.05.2015 по 29.05.2017 у розмірі 12 284,00 грн., а всього 214523,75 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Україна»- залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2019 року в частині зобов`язання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повернути ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки та суми 3% річних від суми його вартості за період із 21.05.2015 до моменту фактичного повернення грошових коштів - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Україна» на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти у розмірі 202 239,75 грн. та 3% річних за період із 21.05.2015 по 29.05.2017 у розмірі 12 284,00 грн., а всього 214 523,75 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.03.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов