П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович та за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2024 року у складі судді Хамник М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці, Державної митної служби України, третя особа - Державна казначейська служба України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-

встановив :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Закарпатської митниці, Державної митної служби України, третя особа - Державна казначейська служба України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі № 303/7352/18 стягнуто на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану громадянину незаконними діями Закарпатської митниці ДФС від 05 лютого 2017 року у розмірі 50000,00 грн. та 20000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Нанесена шкода позивачу не сплачена, хоча виконавчий лист тривалий час перебуває у Державній казначейській службі України на виконанні.

За вказаних обставин, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку 86335,13 грн., у тому числі: 67032,67 грн. нарахований індекс інфляції за період з 05.02.2017 по 01.12.2023 року; 19302,46 грн. нараховані 3% річних за період з 05.02.2017 по 01.12.2023 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2024 року заявлений позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) суму 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню), 01коп., з яких: 758,82 грн. сума інфляційні втрати, та 1 162,19 3% річних, а також 14 (чотирнадцять гривень) грн. 45коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат, які будуть надані суду протягом 5-ти днів після ухвалення судового рішення, у порядку частини 8 статті 141 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції в частині, якою відмовив у задоволенні позову, неправильно застосував вимоги ч.2 ст.625 ЦК України і не врахував, що момент прострочення зобов`язання не пов`язаний та не може бути пов`язаний зі спливом будь-якого строку примусового виконання судового рішення. Зазначає, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі № 910/3831/22 наданий правовий висновок, що зобов`язання не виникає з рішення суду, оскільки воно є лише механізмом примусового виконання особою обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який не було виконано добровільно, і нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України здійснюється незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Трактування суду на необхідність індексувати борг тільки після спливу певного періоду його примусового виконання є необгрунтованим і суперечить завданням цивільного судочинства, створює правову невизначеність у виконанні судового рішення, що є складовою права на справедливий суд.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до Порядку № 845, Казначейством було вжито всіх необхідних заходів щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 07.09.2022 по справі № 303/7352/18. Казначейство не допустило жодної бездіяльності щодо виконання рішення суду, оскільки є винятково виконавцем судових рішень та має можливість списати кошти державного бюджету в тому розмірі, в якому вони передбачені у Законі про Державний бюджет. Також вказує, що передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із заподіянням шкоди та її подальшого відшкодування.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Закарпатська митниця та Державна казначейська служба України зазначають, що апеляційна скарга позивача є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Апелянт ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 14.05.2023 по 01.12. 2023 та наявні підстави за цей період для стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок виконання рішення судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Орган прокуратури та орган державної влади, зазначені у пункті 36 цього Порядку, подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

Після закінчення такого строку орган Казначейства надсилає протягом п`яти робочих днів до Казначейства зазначені документи (відомості).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку в Казначействі відкривається відповідний рахунок (пункт 38 Порядку).

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Статтею 95 Конституції України встановлено правило, за яким виключно Законом «Про Державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Крім цього, пунктом 8 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Зокрема, у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. їх посадових і службових осіб» (далі - КПКВК 3504030).

Відповідно до пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи установлено, що 18 січня 2018 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 308/11996/17, залишеним без змін постановою апеляційного суду Закарпатської області від 05.09.2018 року, винесено постанову про закриття адміністративної справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Таким чином, судами встановлено незаконність адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 , і як наслідок, вилучення автомобіля та інші обмеження прав та свобод особи. Вилучений автомобіль власнику не повернуто.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду із позовом до Державної казначейської служби України, Закарпатської митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, головний державний інспектор відділу оперативного реагування № 1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці Державної фіскальної служби Бартованець І. М., про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі № 303/7352/18 рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану громадянину незаконними діями Закарпатської митниці ДФС від 05 лютого 2017 року у розмірі 50000,00 грн. та 20000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

На виконання вказаної постанови Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист від 07.09.2022 № 303/7352/18.

13.02.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник П.П. звернувся до Державної казначейської служби України із заявою від 06.02.2023 № 34 щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 07.09.2022 по справі № 303/7352/18 про стягнення з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень та 20 000,00 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись пунктом 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок № 845), Державна казначейська служба України листом від 16.02.2023 № 5-08-08/2825 направила документи щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 07.09.2022 по справі № 303/7352/18 до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області для здійснення заходів передбачених Порядком № 845.

Відповідно до вимог пункту 36 та пункту 37 Порядку № 845, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листом від 20.02.2023 № 4-22-10/923 звернулося до Закарпатської митниці для надання наявних документів (відомостей), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувана за вищезгаданим виконавчим документом.

01.03.2023 року надійшла відповідь Закарпатської митниці на вказаний лист про відсутність інформації про скасування або зупинення виконання судових рішень по справі №303/7352/18, на виконання яких видано подані до примусового виконання виконавчі документи.

На виконання вимог абз. 2 п. 37 Порядку № 845, в межах строку визначеного Порядок, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області листом від 02.03.2023 № 4-22-08/1117 надіслало вищезазначені виконавчі документи до Державної казначейської служби України для виконання за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб».

Не дивлячись на те, що казначейством було вжито всіх необхідних заходів щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 07.09.2022 по справі №303/7352/18, судове рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану громадянину незаконними діями Закарпатської митниці ДФС від 05 лютого 2017 року у розмірі 50000,00 грн. та 20000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу не виконано до цього часу.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо виду судочинства, у порядку якого мають розглядатися вимоги про стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України 3 % річних та інфляційних втрат через невиконання ухваленого судом судового рішення.

Згідно висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19 визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання тощо.

Оскільки позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, а саме інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням боржником судового рішення у цивільній справі, яке набрало законної сили, відтак розгляд даної справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Позивач у позові просив стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь суму 86.335,13грн., у тому числі: 67032,67 грн. нарахований індекс інфляції за період з 05.02.2017 по 01.12.2023 року; 19.302,46 грн. нараховані 3% річних за період з 05.02.2017 по 01.12.2023 року.

У своїй постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала щодо моменту, з якого можуть застосовуватися приписи статті 625 ЦК України до юридичних наслідків прострочення виконання боржником (зокрема, державою) підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання в порядку визначеному Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901-VI).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 4901-VI стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача. У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу. Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (частина третя статті 3 Закону № 4901-VI).

За частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Подібні положення містить частина шоста статті 4 Закону № 4901-VI згідно якої перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Наведене системне тлумачення частини другої статті 625 ЦК України, статей 3, 4, 5 Закону № 4901-VI сприятиме дисциплінуванню поведінки стягувача під час пред`явлення ним виконавчого документа в порядку визначеному Законом № 4901-VI, виданого на виконання судового рішення про стягнення коштів з держави, адже за такого підходу до визначення моменту прострочення держави у спірних правовідносинах стягувач буде обізнаним, що умовою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є неперерахування державою стягувачу протягом визначеного частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI строку коштів за наслідком його звернення із заявою про виконання рішення суду, тоді як час, який передує завершенню цього строку, не входить до періоду прострочення виконання державою рішення суду за який може бути заявлено стягувачем відповідні нарахування.

Матеріалами справи доведено, що на адресу Державної казначейської служби України заява представника ОСОБА_1 - адвоката Мельника П.П. від 06.02.2023 № 34 щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 07.09.2022 по справі № 303/7352/18, надійшла 13.02.2023року.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно установив, що три місяці для виконання рішення суду (виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, виданого 07.09.2022 про стягнення суми 70000грн.) сплинули 13.05.2023. Відтак право позивача на стягнення інфляційних та 3% річних виникло з 14.05.2023, і саме за період з 14.05.2023 по 01.12.2023 (дата визначена позивачем у позові), наявні підстави для відповідальності боржника (держави) за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке випливає із судового рішення, що становить: 758,82 грн. інфляційних втрат та 1162,19грн. 3% річних, які підлягають стягненню на користь позивача. В цій частині суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заявлений позов.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби, є безпідставними, висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищевказаних норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, а тому не заслуговують на увагу.

Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно частково задовольнив заявлений позов.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: