Провадження № 2/202/1217/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

27 травня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом, в якому зазначила, що 21 жовтня 2020 року між нею і відповідачем був укладений договір позики на суму 80 000 грн., яку відповідач зобов`язався повернути до 21.10.2021 року, про що власноруч написав боргову розписку. Відповідач від повернення боргу ухиляється.

За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 80 000 грн. та три проценти річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, нараховані на день винесення судом рішення, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30 листопада 2021 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

В жовтні 2023 року зазначена справа була передана за підсудністю Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, ухвалою якого від 13 листопада 2023 року справу прийнято до розгляду.

В судове засідання, призначене на 10.05.2024 року, сторони не з`явилися.

Позивачем була надана заява про розгляд справи без її участі.

В свою чергу, відповідач викликався в судове засідання за своїм зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов або інші заперечення не надав, враховуючи наведене справу розглянуто в його відсутність на підставі наявних у справі даних та доказів.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Судом установлено, що 21 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, оформлений у формі розписки, відповідно до якого відповідач отримав у борг від позивача 80 000 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму у строк до 21.10.2021 року.

Також у розписці зазначено, що всі спори, пов`язані з отриманою ним позикою, підлягають розгляду в суді за місцем проживання позикодавця.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу та трьох процентів річних, позивач посилається на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та суму боргу в установлений строк не повернув.

Вирішуючи між сторонами спір щодо стягнення суми боргу за договором позики, суд виходить із положень статті 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 також зроблений висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За загальними правилами доказування, визначеними у статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору позики та передання позивачем відповідачу на виконання цього договору грошових коштів у сумі 80 000 грн., оскільки це підтверджується оригіналом розписки відповідача від 21.10.2020 про отримання ним цих грошових коштів та його зобов`язання повернути їх у строк до 21.10.2021.

Підстав ставити під сумнів дійсність правочину, укладеного між сторонами та підтвердженого розпискою відповідача, в суду немає, оскільки відповідач доказів на його спростування не надав, суму боргу не оспорював.

Отже, суд вважає доведеним, що відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення грошових коштів у строк, визначений договором позики, а тому позов у частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 80 000 грн. підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, то суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Цією нормою передбачено особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

При цьому пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні був введений воєнний стан, який у подальшому продовжений і триває понині.

Отже, оскільки відповідачем прострочене виконання грошового зобов`язання за договором позики, суд вважає, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 22.10.2021 року по 23.02.2022 року (125 днів) у розмірі 821 грн. 92 коп. (80 000 х 3%: 365 днів х 125 днів).

Враховуючи вищенаведене, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 21.10.2020 року в розмірі 80000 грн. та три проценти річних у розмірі 821 грн. 92 коп.

Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 43 коп.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 21.10.2020 року в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн., три проценти річних за період з 22.10.2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 821 (вісімсот двадцять одна) грн. 92 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 27 травня 2024 року.

Суддя Наталія МАРЧЕНКО