Єдиний унікальний номер 235/2042/24
Провадження № 2/235/795/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря судового засідання Леонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві та професійними захворюваннями, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трун О.В., через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві та професійними захворюваннями.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 27.09.2004 по 28.06.2022, звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України.

14 вересня 2018 року під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав забійну рану верхньої повіки, тупу травму, контузію, гіфему, мідріаз лівого ока; контузію правого ока; гематому повік обох очей; садно перенісся.

Згідно з актом про нещасний випадок № 66 основними причинами нещасного випадку є організаційні причини: невиконання вимог інструкції з охорони праці, супутня причина: відсутність належного контролю за безпечним виконанням робіт на дільниці № 3 з боку ІТП дільниці № 3 14.09.2018 у 1 зміну.

Після травми 14.09.2018 неодноразово лікувався, у подальшому був прооперований з приводу відшарування сітківки лівого ока в інституті очних хвороб та тканинної терапії м. Одеса. Відчуває зниження зору у лівому оці.

Висновком МСЕК від 09.01.2019 йому встановлено 10% стійкої втрати професійної працездатності, а повторними висновками МСЕК від 06.02.2020 та 15.04.2021 20% стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з даним нещасним випадком.

Крім того, під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання хронічну радікулопатію L5 S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (M54.1); пневмоконіоз (A, r/r, 2/3), ускладнений ХОЗЛ ІІ ст., фаза загострення, ЛН ІІ ст. (другого ст.), (J60); супутній діагноз цервікалгія, сечосольовий діатез, викривлення носової перетинки.

Вказаний діагноз встановлено клінікою професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України».

Згідно з акту розслідування хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії.

Внаслідок професійних хвороб у позивача з`явився постійний біль у поперековому відділі хребта, що підсилюється при незначному фізичному навантаженні, оніміння та судоми в ногах, біль в шийному відділі хребта, захворювання легень викликає задишку при незначному фізичному навантаженні; свистяче дихання, відчуття нестачі повітря, скутості в грудній клітині, періодичний кашель, обмеження фізичної активності, швидку втомлюваність, серцебиття.

Наслідки професійних захворювань погіршили загальний стан його здоров`я. Він вимушений часто проходити курс лікування. Змушений обмежувати себе в рухах, різки рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття.

Згідно з довідками МСЕК від 15.12.2022 позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності за професійними захворюваннями безстроково, а також 65% втрати професійної працездатності за сукупністю, з яких 35% - хронічна радікулопатія, 15% - пневмоконіоз, 20% - за травмою 14.09.2018.

Внаслідок травми та професійних захворювань позивачу була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 50 000 грн у зв`язку з отриманою травмою та у 200 000 грн у зв`язку з професійними захворюваннями, яку просив стягнути з відповідача на свою користь (а.с.1-3).

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.38).

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив, в якому він вважав позовні вимоги необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

14.09.2018 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві при виконанні ним трудових обов`язків. Актом про нещасний випадок № 66 від 11.10.2018 даний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

За даним випадком Міжрайонною офтальмолого-кардіологічною МСЕК м. Краматорська 03.01.2019 при первинному огляді було встановлено 10% втрати професійної працездатності з наступним переосвідуванням 01.02.2020.

06.02.2020 при повторному огляді Міжрайонною офтальмолого-кардіологічною МСЕК м. Краматорська позивачеві встановлено 20% втрати працездатності з наступним переосвідуванням 06.02.2021.

15.12.2022 МСЕК м. Краматорська позивачеві встановлено 20% втрати працездатності безстроково та 3 групу інвалідності за виробничою травмою від 14.09.2018.

Крім того, 15.12.2022 МСЕК м. Краматорська позивачеві первинно встановлено 30% втрати працездатності за професійним захворюванням: хронічна радікулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, а також 15% втрати працездатності за професійним захворюванням: пневмоконіоз, ускладнений ХОЗЛ ІІ ст., фаза загострення, ЛН ІІ ст.

Комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що позивач сам винен в отриманні травми, оскільки виконував роботи з порушенням Правил безпеки у вугільних шахтах, Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінці в шахті гірника очисного забою, Колективного договору підприємства на 2017-2019р.р.

При прийомі на роботу на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» згідно зі ст.29 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про охорону праці» позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я.

Позивач має тривалий стаж роботи в шахті, пройшов попередній та позачерговий інструктаж з правил техніки безпеки перед зміною. Отже, мав усвідомлювати рівень та характер небезпеки, використовувати засоби захисту та додержуватися правил безпеки та технології виконання робіт. На підставі наведеного відповідач просив застосувати до спірних правовідносин ч.2 ст.1193 ЦК України, оскільки шкоду здоров`ю позивача спричинено внаслідок його власної грубої необережності.

Поряд з позивачем винними у виникненні виробничої травми визнано також інших співробітників: гірника очисного забою дільниці № 3 ОСОБА_2 , гірничого майстра ОСОБА_3 .

Позивач умисно сприяв розвитку професійних захворювань (епікризи та виписки з історії хвороби свідчать, що позивач мав ознаки професійних захворювань багато років тому, але про ці ознаки лікарів не повідомляв і проходив медичні огляди, за наслідками яких був відсторонений від роботи, та відповідач не отримував документальних підтверджень необхідності його переведення або відсторонення/звільнення від роботи за станом здоров`я. Таким чином, дії відповідача є несумісними із наступним намаганням звинуватити підприємство відповідача у виникненні професійних захворювань, адже якщо б позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, до роботи він би не допускався. На підставі наведеного, відповідач просив застосувати до спірних правовідносин ч.2 ст.1193 ЦК України, оскільки хронічні професійні захворювання у позивача виникли, в том числі, внаслідок умисного порушення позивачем нормативних актів з охорони і безпеки праці.

На думку відповідача, позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні травми.

Крім того, єдиним допустимим засобом доказування наявності (спричинення) моральної шкоди у позивача в результаті виробничої травми є висновок експерта за наслідками відповідної експертизи.

Висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи або медично-консультаційної або медично-соціально-експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого.

В матеріалах справи відсутні розрахункові документи чи інші документи, які б свідчили про витрати, пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимим доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладення договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби.

Законодавством України допускається робота в шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес, але праця в таких умовах має наслідком певні пільги. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач відповідно до ст.7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством та колективним договором.

За таких умов покладення на відповідача повної відповідальності за втрату професійної працездатності, отриманої внаслідок свідомих та зважених дій позивача буде несправедливим.

Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що позивач мав серйозні проблеми зі здоров`ям, але, перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами, продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку у нього цих професійних захворювань. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи.

Позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомогти щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач також має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Особи з інвалідністю 3 групи можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач у зв`язку з отриманою травмою права на працю не позбавлений, як і засобів до існування та задоволення власних потреб.

Крім того, у разі вирішення справи на користь позивача, відповідач просив суд звернути увагу, що відповідно до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Відповідно п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент. Згідно п. 14.1.180 ПК України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Таким чином, податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню та виплаті при добровільному виконанні відповідного судового рішення. У судів відсутні повноваження для визначення порядку та розмірів сплати податків (а.с.42-47).

Оцінивши вимоги позивача, що викладені у позовній заяві, та заперечення проти позову відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, а також дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 27 вересня 2004 року по 9 січня 2019 року, з 10 квітня 2019 року по 28 червня 2022 року на підземних роботах, звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я (а.с.8-11).

14 вересня 2018 року о 10 годині 15 хвилин з гірником очисного забою дільниці № 3 ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав забиту рану верхньої повіки, тупу травму, контузію, гіфему, мідріаз лівого ока; контузію правого ока; гематому повік обох очей; садно перенісся. За результатами розслідування нещасного випадку був складений акт № 66 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затверджений генеральним директором ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» 11.10.2018.

Комісія з розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався з позивачем, дійшла висновку, що причиною настання нещасного випадку з ОСОБА_1 стало: основні: організаційна: невиконання вимог інструкції з охорони праці: виконання робіт з демонтажу елементів обладнання магістрального трубопроводу подачі робочої рідини (фільтр високого тиску ОНЕ 3121,00) на ПК 206 14 південного конвеєрного штреку блоку 10 14.09.2018 без попереднього зняття тиску 300 Атм шляхом перекриття запірної задвижки, встановленої на кінцевому магістральному трубопроводі подачі робочої рідини HAMAHER; супутня: невиконання посадових обов`язків: відсутність належного контролю за безпечним виконанням робіт на дільниці № 3 з боку ІТП дільниці № 3 14.09.2018 в 1 зміну.

Згідно з п.10 акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, визнані гірник очисного забою дільниці № 3 ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_1 , гірник очисного забою дільниці № 3 ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_2 , гірничий майстер ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_3 (а.с.12-14).

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21 вересня 2022 року № 34/842, наданого Клінікою професійних захворювань Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» за № 2401 від 21.09.2022 ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання вперше хронічна радікулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (M54.1); пневмоконіоз (A, r/r, 2/3), ускладнений ХОЗЛ ІІ ст., фаза загострення, ЛН ІІ ст. (другого ст.), (J60) (а.с.26).

Як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 27 вересня 2022 року комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Королем 28 вересня 2022 року, причиною виникнення у позивача професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5% - фактична величина 30,6 55,2 мг/куб.м, при нормативному значенні 10 мг/куб.м. Тривалість дії упродовж зміни 81 91,7% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 61,5 154,7 Вт при нормативному значенні 90 ВТ; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечевого поясу) фактична величина 49,5 81,7 Вт при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 10-30 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів - 40-56% зміни при нормативному значенні до 30 градусів 25% зміни. Нахилу корпусу 30-160 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 88-96 дБА при нормативному значенні 80 дБА (п.18 Акту).

У п.20 Акту комісією зазначено, що у зв`язку з тривалою роботою ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих виробничих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (а.с.15-16).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 067358, виданої Міжрайонною офтальмолого-медично-соціальною експертною комісією м. Краматорська 09.01.2019, позивачу вперше встановлено 10% втрати професійної працездатності з 09.01.2019 по 01.02.2020 за наслідками травми на виробництві від 14.09.2018, визначена потреба у медикаментозному лікуванні, при необхідності оперативне лікування за наслідками виробничої травми від 14.09.2018 (а.с.17).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 086498, виданої Міжрайонною офтальмолого-медично-соціальною експертною комісією м. Краматорська 06.02.2020, позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності з 01.02.2020 по 01.03.2021 за наслідками травми на виробництві від 14.09.2018, визначена потреба у медикаментозному лікуванні, при необхідності оперативне лікування за наслідками виробничої травми від 14.09.2018 (а.с.18).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 098811, виданої Міжрайонною офтальмолого-медично-соціальною експертною комісією м. Краматорська 15.04.2021, позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності з 01.03.2021 по 01.05.2023 за наслідками травми на виробництві від 14.09.2018, визначена потреба у медикаментозному лікуванні, при необхідності оперативне лікування за наслідками виробничої травми від 14.09.2018 (а.с.19).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №091041, виданою Обласною медико-соціальною експертною комісією м. Краматорська 15.12.2022, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю з 08.12.2022 безстроково: первинно 30% - за хронічною радікулопатією, первинно 15% - за пневмоконіозом, повторно 20% - за трудовим каліцтвом 14.09.2018. Визначена потреба у медикаментозному лікуванні за наслідками трудового каліцтва 14.09.2018 та профзахворювань, санаторно-курортне лікування при відсутності протипоказань за наслідками профзахворювання (радікулопатія) за наслідками виробничої травми від 14.09.2018 (а.с.20).

У відповідності до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1).

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`ям (п.1 ч.2).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5).

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, та професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та не небезпечних умов праці.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: трудовою книжкою позивача, актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у позивача, довідками МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, медичними висновками, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, виписками з медичної карти амбулаторного хворого, медичним висновком ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання, повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) (а.с.21-24, 27-32).

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також ту обставину, що груба необережність самого позивача сприяла тому, що з ним стався нещасний випадок на виробництві.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, а тому заперечення відповідача в цій частині суд знаходить безпідставними.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у 90 000 грн.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21.

Таким чином моральна шкода у розмірі 90 000 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому у відповідності до п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задоволені позовні вимоги складають 36% (90 000 грн х 100% : 250 000 грн). На підставі цього підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеної частини позовних вимог в сумі 720 грн (2000 грн х 36% : 100%).

Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.43 Гірничого закону України, керуючись ст.ст.13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (м. Покровськ Донецької області, площа Незалежності, будинок 1А, код ЄДРПОУ 13498562) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві та професійними захворюваннями, 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (м. Покровськ Донецької області, площа Незалежності, будинок 1А, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 720 (семисот двадцяти) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції за правилами ст.ст.354, 355 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко