Провадження № 22-ц/812/1820/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 листопада 2024 року м. Миколаїв

справа № 490/6652/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Ткаченко Тамарою Володимирівною

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 22 жовтня 2024 року суддею Саламатіним О.В. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У серпні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 38 448,16 грн кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 29 грудня 2016 року між АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії з кредитним лімітом 200 000 грн та процентною ставкою 39,99% річних. Тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж - 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

20 грудня 2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги та ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" набуло статусу кредитора за вказаним кредитним договором

Посилаючись на порушення позичальницею умов кредитування та утворення у зв`язку з цим кредитної заборгованості, позивач просив стягнути 38 448,16 грн заборгованості, яка існує станом на 20 грудня 2021 року.

Правом подання відзиву на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Ткаченко Т.В. не скористалися.

Натомість представник відповідачки подала до суду клопотання про направлення справи за підсудністю до Літинського районного суду Вінницької області.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання відмовлено на підставі частини першої статті 27 ЦПК України, за приписами якої територіальна юрисдикція (підсудність) позовів до фізичних осіб визначається їх зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування, а статус внутрішньо переміщеної особи на правила цієї статті не впливають.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» стягнуто 38 488, 16 грн кредитної заборгованості, 3 028 грн судових витрат позивача зі сплати судового збору та 7 100 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Т.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, справу направити на розгляд за підсудністю до Літинського районного суду Вінницької області.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку суду про відсутність законодавчо визначених підстав для передачі справи за підсудністю до суду, за місцем знаходження якого перебуває внутрішньо переміщена особа.

Крім цього, апелянт зазначав, що копію ухвали про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками до неї відповідачка отримала тільки 09 жовтня 2024 року, отже з цього часу повинен був відраховуватись п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву. Розглянувши справу 22 жовтня 2024 року, суд позбавив відповідачку можливості подання відзиву на позовну заяву.

По суті позовних вимог апелянт вказувала, що не зважаючи на строк дії картки - 3 роки, строк дії кредитної лінії за умовами договору складає 1 рік з можливістю пролонгації. Проте, доказів пролонгації кредитної лінії на новий строк матеріали справи не містять.

Також апелянт посилалася на те, що станом на дату закінчення строку кредитування - 1 рік, заборгованість відповідачки складала 2 593, 36 грн, а у подальшому банк не мав підстав для нарахування процентів за кредитним договором.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 38 448, 16 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 29 грудня 2016 року між АТ "Альфа Банк" та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. Ліміт - 200 000 грн, процентна ставка 39,99% річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж - 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою протягом 29 грудня 2016 року - 05 лютого 2024 року.

Станом на 20 грудня 2021 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 38 448, 16 грн.

20 грудня 2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідно до витягу Додатку 1-1 до Договору факторингу ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 38 448,16 грн.

Позиція апеляційного суду

Згідно положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно статті 634 ЦК України, договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частин першої-другої2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами першою-другою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що позичальниця активно користувалася кредитними коштами починаючи з дати укладення кредитного договору. Востаннє ОСОБА_1 поповнила свій рахунок через банкомат у м. Миколаєві на 1 000 грн 25 серпня 2020 року. У подальшому погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 не здійснювала (а.с. 18-28).

Отже, з урахуванням розміру процентної ставки - 39,99% річних, банком було нараховано заборгованість у розмірі 38 448, 16 грн.

Будь-якого контррозрахунку розміру заборгованості сторона відповідача ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надала.

У своїй апеляційній скарзі сторона відповідача посилалася лише на встановлення договором строку кредитування - 1 рік та відсутністю доказів пролонгації цього строку.

Проте, колегія суддів вважає таке твердження апелянта необґрунтованими, оскільки умовами договору визначено можливість пролонгації строку дії кредитної лінії.

Отже, враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_1 мала можливість користуватись кредитною лінією за допомогою кредитної картки, на що вказує можливість дистанційного погашення заборгованості, зокрема через банкомат, то підстави вважати строк кредитування таким, що сплинув, відсутні.

Відповідно до статті 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правомірності правочину - Договору факторингу від 20 грудня 2021 року, укладеного між АТ «Альфа банк» та ТОВ «Еліт Фінанс», сторона відповідача не оскаржує. Отже, відступлення права вимоги за цим договором є безспірним.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про наявність підстав для передачі справи за підсудністю до Літинського районного суду Вінницької області з тих підстав, що ОСОБА_1 перебуває на території юрисдикції цього суду, як внутрішньо переміщена особа.

За приписами частини 1 статті 27 ЦПК України за загальними правилами територіальної юрисдикції (підсудності) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

На підставі витягу з реєстру територіальної громади Центральний районний суд м. Миколаєва встановив, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_1 є кв. АДРЕСА_1 .

Зазначена адреса відноситься до територіальної юрисдикції Центрального районного суду м. Миколаєва Миколаївської області.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відкрив провадження у справі, яка переглядається та розглянув її по суті позовних вимог. Підстав для передачі справи Літинському районному суду Вінницької області Центральний районний суд м. Миколаєва не мав.

Крім цього, колегія суддів враховує, що представником відповідача до клопотання про передачу справи за підсудністю до іншого суду надано довідку №507- від 06 квітня 2022 року про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу за фактичним місцем проживання - АДРЕСА_2 .

Отже, інформації про перебування відповідачки ОСОБА_1 за вказаною адресою на час звернення ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» з позовом у серпні 2024 року та на час розгляду справи судом першої інстанції надана довідка не підтверджувала.

Не впливають на висновки суду і твердження апелянта про те, що відповідачка тільки 09 жовтня 2024 року отримала копію позовної заяви з додатками, тому була обмежена у праві на подання відзиву на апеляційну скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 уклала договір про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з Центрально-Західним управлінням надання безоплатної вторинної правничої допомоги Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Центром надано доручення на представлення інтересів ОСОБА_1 адвокату Ткаченко Т.В.

При цьому з заявою про ознайомлення з матеріалами справи адвокат Ткаченко Т.В. через підсистему «Електронний суд» звернулася тільки 19 вересня 2024 року. Клопотання про передачу справи за підсудністю адвокат подала тільки 18 жовтня 2024 року.

При цьому правом подання відзиву на позовну заяву адвокат не подала.

Оскільки подання відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком сторони у справі, суд першої інстанції розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.

Одночасно апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що враховує постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21), згідно якої «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань».

З огляду на викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Посилання апелянта на висновки судів вищої ланки не заслуговують на увагу, оскільки постановлені у справах з іншими обставинами, які не є подібними до справи, яка переглядається.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без зміни, то судові витрати відповідача ОСОБА_1 залишаються за її рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Ткаченко Тамарою Володимирівною, залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 02 грудня 2024 року