Справа № 953/3383/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2024 року Київський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Шаренко С.Л.,
при секретарі Реуцькій Н.В.,
представника позивача адвоката Ісмаілова Р.Г.,
представника відповідача адвоката Линник І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,
23.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь 303 776 грн. 60 коп. у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50 000 грн., у якості відшкодування моральної шкоди, а також витрати пов`язанні з розглядом справи, як складаються з судового збору в розмірі 2 474,76 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17.03.2023 року о 20 годині 30 хвилин в м. Харкові по пр. Льва Ландау, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «HYUNDAI TUCSON», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі позначеній дорожнім знаком 2.1 не надала перевагу у русі та здійснила зіткнення з транспортним засобом «AUDI А6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі позначеній дорожнім знаком 2.3. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, що призвело до матеріальних
Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.05.2023 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , яка є власником автомобіля «HYUNDAI TUCSON» на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.210478804 від 10.08.2022.
17.03.2023 до ПрАТ СК «ПЗУ України» подана заява про обставини ДТП. 05.05.2023 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 138 569 грн. за призначенням платежу «СКР страхове відшкодування, без ПДВ, договір ЕР.210478804 від 09.08.2022.
20.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до експерта із заявою про проведення транспортної товарознавчої експертизи та визначення суми матеріального збитку.
Згідно висновку експерта, сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки Ауді А 6, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 17.03.2023 дорівнює ринкової вартості на момент ДТП та складає 442 345,60 грн.
Таким чином, позивач зазначає, що оскільки страховик сплатив 138 569 грн., різниця між фактичним розміром шкоду і лімітом відповідальності страховика складає (442 345,60 грн. 138 569 грн.) = 303 776,60 грн.
Тому позивач просить стягнути з відповідача 303 776,60 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди та страхового відшкодування.
Крім того, позивачка просить стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., яка завдана їй в результаті ДТП, а також витрати пов`язані з розглядом справи.
24.06.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Линник І.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає, що сума відшкодування, зазначена у позові, є необґрунтованою.
Так, представник зазначила, що дійсно 17.03.2023 року о 20.30 год. в м. Харкові по проспекту Льва Ландау сталася дорожньо транспортна пригода за участі ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом «HYUNDAI TUCSON», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , який керував «AUDI A6», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 , яка є власником автомобіля «HYUNDAI TUCSON» на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».
Суму страхового відшкодування було узгоджено між ОСОБА_1 (власником т.з. AUDI A6 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та ПрАТ СК «ПЗУ Україна». ПрАТ СК «ПЗУ Україна» по даній страховій справі, згідно заяви узгодження було прийнято рішення та виплачено страхове відшкодування в розмірі 138 569,00 грн. На підставі ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з погодженням суми страхового відшкодування експертиза не виконувалась і звіт не складався. Згідно з заявою узгодження ОСОБА_1 погодилась з сумою страхового відшкодування 141 169 грн. (з яких 2600 франшиза). 15.06.2023 року відповідач сплатила франшизу у розмірі 2600,00 грн. за полісом ЕР.210478804.
Таким чином, позивач отримала всю узгоджену зі страховиком в добровільному порядку суму. При цьому, позивач в своїй позовній заяві підтверджує, що максимальний розмір страхової виплати становив 160 000,00 грн.
Як вбачається з позову, після отримання страхової виплати ОСОБА_1 звернулась до експерта ОСОБА_4 із заявою про проведення транспортної товарознавчої експертизи та визначення суми матеріального збитку. За висновком експерта сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «AUDI A6», пошкодженого в наслідок ДТП, що сталась 17.03.2023 року дорівнює ринковій вартості на момент ДТП та складає 442 345, 60 грн.
Відповідач вважає, що дана сума є завищеною та не відповідає дійсному розміру матеріальної шкоди, нанесеної позивачу. Не відповідає дійсності і твердження Позивача про те, що Відповідача було заздалегідь повідомлено про проведення огляду автомобіля, так як відсутній в матеріалах справи будь-який доказ вручення або неможливості вручення такого повідомлення. Отже, технічний огляд автомобіля AUDI A6 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , проводився за відсутності Відповідача чи її представника, без її відома.
Крім того, висновок експерта протирічить ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Щодо стягнення компенсації моральної шкоди представник відповідача зазначила, що зазначені вимоги нічим не обґрунтовані та не доведені жодним доказом. Позивач посилається на те, що з моменту вчинення правопорушення сплинув тривалий період часу, проте Відповідач не вжила заходів щодо повного відшкодування Позивачу матеріальної і моральної шкоди, не сприяла усуненню негативних наслідків вчиненого нею правопорушення. Однак, таке твердження є безпідставним. Так, Позивач доволі швидко отримала узгоджену зі страховиком Відповідача суму відшкодування матеріальної шкоди. Жодних претензій, в тому числі ні майнових, ні моральних Позивач до теперішнього часу до Відповідача не пред`являла.
Представник позивача у судовому засідання просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.
Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав
Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.
Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 17 березня 2023 року о 20 годині 30 хвилин в м. Харкові по пр. Льва Ландау, керуючи транспортним засобом HYUNDAI TUCSON, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі позначеній дорожнім знаком 2.1 не надала перевагу у русі AUDI A6, державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі позначеній дорожнім знаком 2.3 та здійснила зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.05.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. (а.с. 19).
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , власниці автомобілю HYUNDAI TUCSON, днз НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхорва компанія «ПЗУ Україна», позивач ОСОБА_1 , власник автомобілю AUDI A6, днз НОМЕР_2 17.03.2023 звернулась до страховика ПАТ «СК «ПЗУ Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування. (а.с. 16).
Як вбачається з листа Начальника відділу обслуговування складних збитків транспортного страхування Департаменту обслуговування збитків ОСОБА_5 № 603-31 від 31.05.2023, а також не заперечується сторонами, суму страхового відшкодування узгоджено між ОСОБА_1 (власником т.з. AUDI A6, днз НОМЕР_2 ) та ПрАТ СК «ПЗУ Україна». ПрАТ СК «ПЗУ Україна» по даній страховій справі, згідно заяви узгодження було прийнято рішення та виплачено страхове відшкодування в розмірі 138 569 грн. На підставі ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з погодженням суми страхового відшкодування експертиза не проводилась і звіт не складався. (а.с 78, 90).
В подальшому, 20.05.2023 ОСОБА_1 звернулась ОСОБА_4 з заявою про проведення транспортної товарознавчої експертизи та визначення суми матеріального збитку.
Відповідно до висновку експерта № 31В складеного 30.06.2023 вбачається, що сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки AUDI A6, днз НОМЕР_2 , номер шасі (VIN) НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, пошкодженого в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.03.2023 дорівнює ринковій вартості на момент ДТП та складає 442 345,60 грн. У висновку також вказано, що в даному випадку вартість відновлювального ремонту більша ринкової вартості КТЗ на момент ДТП, згідно п. 8.2 підпункт «а» за суму матеріального збитку приймається вартість КТЗ на момент ДТП. (а.с. 20-27).
Таким чином, позивачка з урахуванням того, що вартість завданого їй матеріального збитку, в результаті ДТП, відповідно до висновку становить 442 345,60 грн., та страховиком відшкодовано їй 138 569 грн., просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 303 776,60 грн. (442 345,60-138 569 =303 776,60.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частинами 1-2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як установлено судом, з вини відповідача ОСОБА_2 , яка, керуючи транспортним засобом, порушила Правила дорожнього руху, належний позивачу автомобіль був пошкоджений.
Таким чином, внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки з вини ОСОБА_2 завдано майнової шкоди ОСОБА_1 .
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Максимальний розмір страхової виплати, передбачений полісом страхування, за шкоду завдану майну, становить 160 000 грн., що не заперечується сторонами у справі.
Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, сума страхового відшкодування узгоджена між ОСОБА_1 (власником т.з. AUDI A6, днз НОМЕР_2 ) та ПрАТ СК «ПЗУ Україна». ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно заяви узгодження, виплачено страхове відшкодування в розмірі 138 569 грн.
З наданого позивачем висновку вбачається, що сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки AUDI A6, днз НОМЕР_2 , номер шасі (VIN) НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, пошкодженого в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, дорівнює ринковій вартості на момент ДТП та складає 442 345,60 грн. У висновку також вказано, що в даному випадку вартість відновлювального ремонту більша ринкової вартості КТЗ на момент ДТП, згідно п. 8.2 підпункт «а» за суму матеріального збитку приймається вартість КТЗ на момент ДТП. (а.с. 20-27).
Тобто, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля перевищує його ринкову вартість до моменту ДТП.
Згідно з пунктом 30.1. статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Закону № 1961-IV якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
Таким чином, ремонт автомобіля марки «AUDI A6», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з даними висновку експерта від 30.06.2023 № 31В, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.
Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Такі ж правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у цій справі №125/1215/20.
Однак позивач відремонтувала пошкоджений автомобіль, за ціною, визначеною у висновку експерта, який надано суду.
Відтак позивач не набула права на відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, однак, оскільки автомобіль позивача був пошкоджений під час ДТП, яка сталася з вини відповідача, то позивач згідно з приписами пункту 30.2 статті 30 Закону № 1961-IV має право на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі, який дорівнює різниці між вартістю автомобіля до ДТП в непошкодженому стані і ринковою вартістю автомобіля, яка визначена експертом станом після ДТП.
Відповідно до висновку експерта № 7225 від 14.10.2024 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, проведеного експертом ОІ ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса», вартість автомобіля «AUDI A6», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП 17.03.2023, після настання ДТП становить 112 413,53 грн. (а.с. 113-121).
Таким чином, визначення розміру відшкодування матеріального збитку, на яке має право позивач від винуватця ДТП, слід обраховувати як різницю у вартості транспортного засобу в непошкодженому стані до ДТП і в пошкодженому стані станом на момент після ДТП, з урахуванням відшкодованої суми страховиком.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).
Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Як вже встановлено судом, 01.05.2023 ОСОБА_1 узгодила з ПАТ «ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розмір страхового відшкодування в сумі 138 569 грн, після чого страховик виплатив їй узгоджену суму. (а.с. 77).
Верховний Суд у своїх постановах виснував, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.
Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
В підписаному ОСОБА_1 узгодженні зазначено, що узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими. Претензій до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» після сплати страхового відшкодування, мати не буде. (а.с. 77).
Тобто, за змістом вказаного узгодження ОСОБА_1 , діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в сумі 138 569 грн. та правовими наслідками такої виплати, а тому суд погоджується з доводами представника відповідача, що відповідач не повинен сплачувати різницю між узгодженою сумою (138 569 грн) та страховим лімітом (160 000 грн.), що становить 21 431 грн.
Стосовно моральної шкоди суд зазначає таке.
Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля, позивачка зазнала значної моральної та психологічної травми. Ці негаразди викликали у неї почуття тривоги, страху та безпорадності, що спричинило безсоння та загальне погіршення психічного стану. Крім того, втрата транспортного засобу призвела до значних труднощів у здійсненні повсякденних справ і забезпеченні мобільності, що є особливо важливим. Вона витратила значну кількість часу та енергії на оформлення необхідних документів та вирішення питань, пов`язаних з аварією, що додатково поглибило її психологічний дискомфорт. З моменту вчинення правопорушення сплинув тривалий період часу, проте відповідач не вжила заходів щодо повного відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди, не сприяла усуненню негативних наслідків вчиненого нею правопорушення. Тому, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань, їх тривалість, позивач просить стягнути з відповідача 50 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.
Згідно із частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та, надавши належну правову оцінку обставинам завдання шкоди, а також глибині моральних страждань, завданих позивачу, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. в повному обсязі.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000 грн.
В позовній заяві позивач зазначає, що між нею та адвокатом Ісмаіловим Р.Г. укладено договір про надання правової допомоги № 03-02/24 від 02.02.2024. витрати на професійну правничу допомогу складають 15 000 грн. та можуть бути збільшенні у майбутньому.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
Однак, матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, рахунки, акти виконаних робіт тощо, що позбавляє суд можливості вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу, а тому в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.
Також, зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, керуючись ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 62,17%, тому за подання позовної заяви відшкодуванню підлягає судовий збір у сумі 1538,56 грн., що становить 62,17 % від 2474,76 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,19,81,141,263-265,268,272,273-276,280-284 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 28,29, 30 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 219 932 (двісті дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн. 07 коп., у якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., у якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1538 ( одна тисяча п`ятсот тридцять вісім ) грн. 56 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 );

Третя особа: ПрАТ СК «ПЗУ Україна» ( , місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40).

Повний текст рішення виготовлений 05.12.2024.

Суддя С.Л. Шаренко