Справа №504/1663/23
Провадження №2/504/694/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Завади Ю.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, цивільну справу за позовом адвоката Дубінкіна Юрія Миколайовича - представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Моторно (транспортного) страхового бюро України, за участю третьої особи - ОСОБА_4 , про стягнення регламентної виплати на відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року адвокат Дубінін Ю.М. діючи в інтересах ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив суд стягнути регламентну виплату по відшкодуванню шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у розмірі 180 000 грн., стягнути регламентну виплату по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 60 000 грн.

В обгрунтування доводів свого позову заявник посилається на те, що вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2023 року у справі № 504/59/22 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Застосувано ст.75 КК України і звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років іспитового строку ОСОБА_4 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_1 (лише у своїх інтересах) до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 290 000, 00 грн.

В задоволенні решти позову - відмовлено.

Як вказує заявник, вироком суду встановлено, що 24.09.2020р., приблизно о 15 годин 30 хвилин, ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснював рух у світлий час доби, в умовах необмеженої видимості, по асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь» з боку с. Іванове Одеського району Одеської області в напрямку с. Міщанка Одеського району Одеської області.

На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній дворядний рух у кожному напрямку, де смуги, призначені для руху в одному напрямку поділені дорожньою розміткою 1.5, а смуги руху протилежних напрямків поділені розділовим газоном.

Водій ОСОБА_4 , який отримав посвідчення водія 14.07.2020р., тобто маючи стаж керування транспортними засобами менше ніж 2 роки, в порушення вимог п/п б) п. 12.6. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р.), далі Правила, якими передбачено: п. 12.6. «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю: б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.» здійснював рух у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю 105 км/год, був неуважним, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування наявних навиків водіння, яка не забезпечує безпеку і не дає йому можливість постійно контролювати рух автомобіля.

Здійснюючи подальший рух з перевищенням допустимої швидкості, тобто створюючи небезпеку для руху, та наближаючись до 34 км. + 900 м. автодороги «Одеса-Мелітополь», діючи з необережності, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, чим порушив вимоги п. 1.5., п/п б), д) п. 2.3. Правил: п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: п.п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п.п д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; маючи об`єктивну і реальну можливість бачити автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку, та не допустити події дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 , заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, у порушення вимог п.п. 12.1.,12.3., 13.1. Правил, якими передбачено: п. 12.1. «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», вкрай уважним не був, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, що полягала у швидкому наближенні до транспортного засобу, що рухався попереду з меншою швидкістю, чим створював перешкоду керованому ОСОБА_5 автомобілю, не дотримався безпечної дистанції, чим позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, неправильно оцінив дорожню обстановку, застосував невірні прийоми керування транспортним засобом і, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості не застосував, також нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, та допустив зіткнення передньою правою частиною керованого автомобіля , із задньою лівою частиною автомобіля «AC-U 39095 ВП6», внаслідок якого сталося перекидання останнього.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_5 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: а) відкритої черепно-мозкової травми: забита рана в тім`яній області зліва, садна на спинці та на крилах носа, в центрі лобної області внизу (два), в лобній області зліва (множинні), в лівій виличній області, в області зовнішнього кінця лівої брови, в правій надбрівній області, на правій щоці, на правій вушній раковині по зовнішній поверхні, на верхній губі (множинні), осколковий перелом кісток носа, вогнищевий крововилив в м`яких тканинах потилично-тімяної області зліва та в центрі, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, вогнищеві субархаїдальні крововиливи на верхньо серединній поверхні лівої потиличної частки; б) закрита травма тулуба: перелом тіла грудини, множинні переломи І-Х правих ребер та І-VIII лівих ребер, множинні розриви легень, вогнищеві крововиливи в тканини легень, повні розриви правого та лівого крижово-клубових суглобів, лобкового симфізу з багато осколковими переломами правої лобкової кістки; в) відкриті осколкові переломи правої стегнової кістки в середній третині, лівої стегнової кістки в верхній третині, проксимального епіфіза правої великогомілкової кістки, кісток лівої гомілки в нижній третині; г) закритий осколковий перелом правої плечової кістки в нижній третині з переходом на дистальний епіфіз; д) садна на правій бічній поверхні шиї в верхній третині, в області правого плечового суглоба по передній поверхні, в області правого ліктьового суглоба по задній поверхні (два), на тильній поверхні правої кисті, в області лівого плечового суглоба на задній поверхні, в області лівого ліктьового суглоба по задній поверхні, на тильній поверхні лівої кисті (множинні), на передній поверхні правого стегна в верхній третині, на передньо-бічних поверхнях правого стегна в середній третині, в області правого колінного суглоба по передній та по передньо-внутрішній поверхням, в області лівого колінного суглоба по зовнішній поверхні (два), в області лівого гомілко-стопного суглоба по зовнішній поверхні.

Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, що могло мати місце в процесі дорожньо-транспортної події та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_5 , яка настала в результаті шоку.

ОСОБА_1 є вдовою загиблого ОСОБА_5 .

На момент смерті на утриманні ОСОБА_5 перебували неповнолітні діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до відомостей з сайту МТСБУ цивільно - правова відповідальність власника автомобіля AUDI 100, реєстраційний номер НОМЕР_1 не була застрахована.

Таким чином, заявник, посилаючись на правила ст. 1200 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважав достатніми підстави для стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей регламентних виплат.

Представник МТСБУ доводи позову не визнав і послався на те, що вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2023 року ОСОБА_1 вже було відмовлено у задоволенні позову до МТСБУ про стягнення регламентних виплат, і тому поданий позов є тотожнім позову, який вже був розглянутий.

Окрім того, вважав, що позивачка не відноситься до категорій осіб, яким законом встановлені регламентні виплати за вищевказаних обставин.

Представник третьої особи- ОСОБА_4 , направив до суду свої пояснення, яким з доводами позову не погодився, і вказав, що ОСОБА_1 не мала правових підстав на представлення інтересів старшої дитини, яка на момент подання позову вже була повнолітньою.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка зверталась до МТСБУ з відповідною заявою про виплату регламентних виплат, і відсутні докази, що МТСБУ було відмовлено у їх виплаті.

Також представник третьої особи послався на можливе покладення судом подвійної цивільної відповідальності у випадку задоволення позову.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав.

У судовому засіданні представник третьої особи доводи позову не визнав, повністю підтримав подані його довірителем пояснення.

Представник МТСБУ повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2023 року у справі № 504/59/22 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Застосувано ст.75 КК України і звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років іспитового строку ОСОБА_4 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 290 000, 00 грн.

В задоволенні решти позову - відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до МТСБУ був поданий саме в її інтересах, про стягнення регламентних виплат у зв`язку із смертю потерпілого.

В інтересах дітей позов не подавався.

Вироком суду встановлено, що 24.09.2020р., приблизно о 15 годин 30 хвилин, ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснював рух у світлий час доби, в умовах необмеженої видимості, по асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь» з боку с. Іванове Одеського району Одеської області в напрямку с. Міщанка Одеського району Одеської області.

На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній дворядний рух у кожному напрямку, де смуги, призначені для руху в одному напрямку поділені дорожньою розміткою 1.5, а смуги руху протилежних напрямків поділені розділовим газоном.

Водій ОСОБА_4 , який отримав посвідчення водія 14.07.2020р., тобто маючи стаж керування транспортними засобами менше ніж 2 роки, в порушення вимог п/п б) п. 12.6. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р.), далі Правила, якими передбачено: п. 12.6. «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю: б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.» здійснював рух у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю 105 км/год, був неуважним, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування наявних навиків водіння, яка не забезпечує безпеку і не дає йому можливість постійно контролювати рух автомобіля.

Здійснюючи подальший рух з перевищенням допустимої швидкості, тобто створюючи небезпеку для руху, та наближаючись до 34 км. + 900 м. автодороги «Одеса-Мелітополь», діючи з необережності, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, чим порушив вимоги п. 1.5., п/п б), д) п. 2.3. Правил: п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: п.п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п.п д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; маючи об`єктивну і реальну можливість бачити автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку, та не допустити події дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 , заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, у порушення вимог п.п. 12.1.,12.3., 13.1. Правил, якими передбачено: п. 12.1. «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», вкрай уважним не був, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, що полягала у швидкому наближенні до транспортного засобу, що рухався попереду з меншою швидкістю, чим створював перешкоду керованому ОСОБА_5 автомобілю, не дотримався безпечної дистанції, чим позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, неправильно оцінив дорожню обстановку, застосував невірні прийоми керування транспортним засобом і, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості не застосував, також нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, та допустив зіткнення передньою правою частиною керованого автомобіля , із задньою лівою частиною автомобіля «AC-U 39095 ВП6», внаслідок якого сталося перекидання останнього.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_5 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: а) відкритої черепно-мозкової травми: забита рана в тім`яній області зліва, садна на спинці та на крилах носа, в центрі лобної області внизу (два), в лобній області зліва (множинні), в лівій виличній області, в області зовнішнього кінця лівої брови, в правій надбрівній області, на правій щоці, на правій вушній раковині по зовнішній поверхні, на верхній губі (множинні), осколковий перелом кісток носа, вогнищевий крововилив в м`яких тканинах потилично-тімяної області зліва та в центрі, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, вогнищеві субархаїдальні крововиливи на верхньо серединній поверхні лівої потиличної частки; б) закрита травма тулуба: перелом тіла грудини, множинні переломи І-Х правих ребер та І-VIII лівих ребер, множинні розриви легень, вогнищеві крововиливи в тканини легень, повні розриви правого та лівого крижово-клубових суглобів, лобкового симфізу з багато осколковими переломами правої лобкової кістки; в) відкриті осколкові переломи правої стегнової кістки в середній третині, лівої стегнової кістки в верхній третині, проксимального епіфіза правої великогомілкової кістки, кісток лівої гомілки в нижній третині; г) закритий осколковий перелом правої плечової кістки в нижній третині з переходом на дистальний епіфіз; д) садна на правій бічній поверхні шиї в верхній третині, в області правого плечового суглоба по передній поверхні, в області правого ліктьового суглоба по задній поверхні (два), на тильній поверхні правої кисті, в області лівого плечового суглоба на задній поверхні, в області лівого ліктьового суглоба по задній поверхні, на тильній поверхні лівої кисті (множинні), на передній поверхні правого стегна в верхній третині, на передньо-бічних поверхнях правого стегна в середній третині, в області правого колінного суглоба по передній та по передньо-внутрішній поверхням, в області лівого колінного суглоба по зовнішній поверхні (два), в області лівого гомілко-стопного суглоба по зовнішній поверхні.

Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, що могло мати місце в процесі дорожньо-транспортної події та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_5 , яка настала в результаті шоку.

ОСОБА_1 є вдовою загиблого ОСОБА_5 .

На момент смерті на утриманні ОСОБА_5 перебували неповнолітні діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до відомостей з сайту МТСБУ цивільно - правова відповідальність власника автомобіля AUDI 100, реєстраційний номер НОМЕР_1 не була застрахована.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200ЦК України, кожній особі, яка має право

на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 "Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю" глави 82 "Відшкодування шкоди" Книги п`ятої "Зобов`язальне право".

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов?язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Разом з тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Водночас суд звертає увагу на те, що правилом пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Правилом підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов?язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права.

Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку.

Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування.

Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності».

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 в своїх інтересах та/або в інтересах неповнолітніх дітей взагалі зверталась до МТСБУ із заявою про відшкодування регламентних виплат у зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_5 .

Тому в частині позову про стягнення регламентних виплат на користь неповнолітньої ОСОБА_3 слід відмовити.

Доводи заперечень про тотожність позовів є безпідставними.

Крім того, у межах кримінального правопорушення ОСОБА_1 зверталась із позовом до МТСБУ, ОСОБА_4 лише у власних інтересах, і в інтересах дітей не зверталась.

Регламентні виплати здійснюються в рівних частках на користь осіб, які мають право на їх виплати.

Тому суд вважає, що позови не є тотожніми. Позов, що розглядається судом, поданий в інтересах утриманців.

Що стосується позову в частині позову в інтересах ОСОБА_2 .

Відповідно до положення ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

На момент подання позову до суду (19.04.2023 року) ОСОБА_2 вже був повнолітньою особою, і мав самостійно або через представника представляти свої інтереси в цивільній справі.

Тому в цій частині позову позовні вимоги слід залишити без розгляду.

Питання судового збору у позові не порушувалось, підстав для його розподілу не вбачається.

Суд, і в інтересах потерпілих утриманців, вважає доцільним роз`яснити, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Отже при дотриманні вищенаведених положень діючого матеріального закону, утриманці мають право повторно звернутись до суду, при цьому має довести вжиття ними розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика (МТСБУ), та те що строк пропущений через незалежні від потерпілих (утриманців) причин.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 207, 208, п. ч.1 ст. 257, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Дубінкіна Юрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без розгляду.

Позовні вимоги адвоката Дубінкіна Юрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишити без задоволення.

Питання судового збору у позові не порушувалось, підстав для його розподілу не вбачається.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко