11.07.2024 Справа №469/1854/23
2/469/332/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Рогозевич С.О.,

учасники справи:

позивач: - М"якенко О. У.

представника позивача (у режимі відеоконференції) - адвокат Вороненко Т. М.,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

представник відповідачки - адвокат Дорошенко А.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 21.12.2023 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок з прилеглими підсобними будівлями та спорудами вартістю 301 220 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 75,3 кв.м. (літера - А) разом з прилеглими будівлями та снорудами( кухня - літ. Б, господарчий блок з літ В, металеві ворота - №1, цементований басейн - №3, металева сітка - огорожа - №2), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0860га (Державний акт на право приватної власності на землю серії 11-МК №031227), яка надана для обслуговування житлового будинку та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що він з 26.08.1988 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбу, в якому 14 березня 1994 року ними набуте в спільну сумісну власність майно, що є предметом спору.

З 09.09.1984 року по теперішній час він проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них під час шлюбу також народилась донька ОСОБА_4 .

05.11.1992 року їхній шлюб був розірваний, а у 12.03.1997 року він зареєстрував в органах ДРАЦС рішення суду про розірвання шлюбу і отримав свідоцтво про розірвання шлюбу. Таким чином вважає, що їхній шлюб згідно чинного законодавства, яке діяло до 2004 року, вважається розірваним з 12.03.1997 року.

Посилаючись на наведені обставини та положення ч.3 ст.368 ЦК України, згідно якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, та положення ст.71 Сімейного кодексу України, згідно якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, позивач вважає майно, що є предметом спору, належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з чим, просить задовольнити позов.

26 грудня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.81).

Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2023 року задоволено заяву позивача та накладено арешт на майно, що є предметом позову.

15.02.2024 року відповідачкою було надано до суду відзив на позовну заяву, у якому вона просили відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що спірне майно вона набула у власність, коли шлюб між ними було розірвано, а тому, у відповідача відсутні будь-які майнові права на спірне майно (а.с.98-103).

30.05.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В обґрунтування своїх вимог посилалися на, те, що спірне майно придбано ними спільно під час їхнього спільного проживання, у зв`язку з чим, позивачу належить вказаного майна згідно положень сімейного законодавства.

У судовому засіданні відповідачка та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що право власності на спірне майно відповідачка набула після того, коли шлюб між ними було розірвано. Крім того зазначили, що право власності на спірне майно відповідачка набула в ході приватизації, а тому, у будь-якому воно є її особистою власністю.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, і не заперечують сторони, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.08.1988 року до 05.11.1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.03.1997 року (а.с.35), що також встановлено Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 04.12.2023 року.

Згідно наявної у матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності на житло від 14.03.1994 року, виданого згідно Розпорядження Радгоспу «росія» від 14.03.1994 року №2 (а.с.8), відповідачці було передано у приватну власність органом приватизації Радгоспу «росія» житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 82,0 кв.м. (а.с.8).

На даний час власником вказаного домоволодіння, яке є предметом спору, що також встановлено Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 04.12.2023 року, є відповідачка.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову суд виходить з наступного.

За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1 ст.60 СК України).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.1 ст.60 СК України).

За змістом п.4 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Позивач, обґрунтовуючи свої майнові права на вказане майно посилається на те, що з 09.09.1984 року по теперішній час він проживає у спірному володінні за адресою: АДРЕСА_1 , і, що він з 26.08.1988 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, а тому, вказане майно вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як набуте подружжям за час шлюбу.

Разом з тим, суд вважає не доведеним позивачем, що спірне майно, яке на думку Позивача, слід вважати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набуте подружжям за час шлюбу.

Крім того, матеріали справи свідчать про зворотнє, а саме, що право власності на вказане майно набуте відповідачкою 14.03.1994 року, а їхній шлюб було розірвано 05.11.1992 року, тобто до набуття відповідачкою права власності на майно, що є предметом спору.

Обгрунтованих підстав, вважати, що шлюб між сторонами було розірвано 12.03.1997 року, як стверджує позивач, не встановлено.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, і що також встановлено Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 04.12.2023 року, спірне майно набуте відповідачкою внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", у зв`язку з чим, є підстави вважати, що вказане майно, є особистою приватною власністю відповідачки відповідно до положень п.4 ч.1 ст.57 СК України.

Сам факт тривалого проживання у спірному домоволодінні позивача, на думку суду, не є правовою підставою для визнання за ним права власності на вказане майно відповідно до положень закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у визнанні спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку з прилеглими підсобними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 слід відмовити, оскільки для цього відсутні правові підстави.

У зв`язку з цим, також слід відмовити і у задоволенні інших позовних вимог, які є похідними позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено рішення 11 липня 2024 року.

Суддя: