_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/488/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі :

головуючого - судді Коваленко О.Б.,

за участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності у спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності у спільному майні подружжя

11 жовтня 2023 р. ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності у спільному майні подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким було укладено шлюб 27 квітня 1974 року.

Вказує, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на домоволодіння та земельну ділянку площею 0,0608 га, кадастровий номер :19:013:0049 в АДРЕСА_1 .

Зазначає, що в установленому законом порядку Позивач та Відповідачі звернулись для отримання спадщини до Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Бутенко Наталії Павлівни.

Домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , отримав у спадок від своєї матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будинок на момент отримання спадщини складався з частки домоволодіння, двох жилих кам`яних будівель, загальною жилою площею 38,75 кв.м. та надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці розміром 992 кв.м.

Під час спільного сімейного життя позивачки та померлого чоловіка за рахунок спільних сімейних зусиль та заощаджень площа будинку збільшилась вдвічі до 76,1 кв.м., з яких житлова 40,9 кв.м., веранда 12,2 кв.м., коридор 2,7 кв.м., кухня 20,3 кв.м., ванна кімната 4,4 кв.м., а також додаткові (підсобні) приміщення.

За життя ОСОБА_5 отримав земельну ділянку по АДРЕСА_1 у безоплатну приватну власність згідно рішення Одеської міської ради №3325-V від 10.07.2008 р.

З огляду на збільшення вартості майна за рахунок спільних сімейних зусиль та витрат Позивач вважає, що домоволодіння та земельна ділянки під ним є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вона має право на частку в спільному майні подружжя.

Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

На підставі наведеного, просить суд, визначити домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визначити за ОСОБА_4 право власності у спільному майні подружжя на частки домоволодіння та частки земельної ділянки площею 0,0608 га, кадастровий номер :19:013:0049, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачі подали до суду заяви про визнання позовних вимог, просять позов ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Позивача та Позивач підтримали вимоги позову.

Відповідач, ОСОБА_2 , позовні вимоги визнала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік Позивача, ОСОБА_5 , з яким Позивачем укладено шлюб 27 квітня 1974 року.

Після смерті ОСОБА_5 залишилось нерухоме майно домоволодіння у та земельна ділянка площею 0,0608 га, кадастровий номер :19:013:0049 АДРЕСА_1

Спадкоємці першої черги, Позивач, як дружина померлого, та Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулись для отримання спадщини до Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Бутенко Наталії Павлівни, якою зареєстровано 20 грудня 2022р. спадкову справу в спадковому реєстрі за № 70064849.

11 грудня 2023 р. приватним нотаріусом Одеського міського округу Бутенко Н.П. видано ОСОБА_4 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріус відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на частки домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0608 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та належали ОСОБА_5 , з підстав неможливості встановити факт належності вказаного майна на праві спільної сумісної власності подружжю .

Домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , отримав у спадок від своєї матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою одеською держнотконторою 13.05.1987 р. №3-2250, ОСОБА_5 отримав у спадок частки домоволодіння, яке складалось з двох жилих кам`яних будівель, загальною жилою площею 38,75 кв.м. та надвірних будівель «Г, Д, Е, Ж» сарай, «С» вбиральня, І мощення, №І-6 забори, Ш-УІ теплиця, розташовані на земельній ділянці розміром 992 кв.м., які належали померлій на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого Одеською обласною нотаріальною конторою, 26 січня 1946 року по реєстру №3441, зареєстрованому в Одеському міжміському бюро по технічній інвентаризації у книзі №201 на стор. 221 по реєстром №20419.

Позивач, перебуваючи з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, протягом перших 13 років шлюбу, у результаті спільних сімейних трудових та грошових затрат істотно збільшив вартість успадкованого житлового будинку добудовано «Б» - коридор площею 2,7 кв.м., кухню суміщену з ванною загальною площею 20,3 кв.м, гараж «М» - 6,25х4,0 м., сарай «Н» - 7,63х3,12 м, переобладнано з колишньої кухні житлову кімнату площею 12 кв.м.

На підтвердження вказаного у свідоцтві про право на спадщину за коном такі споруди, як «Б» житлове, «Н» літня кухня, «О» тамбур, «М» гараж вказані як самочинно збудоване майно у домоволодінні по АДРЕСА_1 , свідоцтво про право на спадщину на вказані приміщення не видавалось.

Для узаконення переобладнань ОСОБА_5 отримав 5 серпня 1988 року рішення Київської районної ради народних депутатів № 574, яким побудовані по АДРЕСА_1 споруди збережено, а житлову кімнату площею 12 кв.м., переобладнану з колишньої кухні, узаконено.

Згодом за рахунок сімейного бюджету зроблено капітальний ремонт будинку та його переобладнання. Внаслідок проведених робіт площа будинку збільшилась вдвічі. Згідно технічного паспорту, інвентарний номер 201-221-20419 від 15.07.2004 року загальна площа будинку збільшилась та стала 80,5 кв.м., з якої житлова, 40,9, додаткові (підсобні) приміщення 39,6 кв.м. та складаються з «Б» житлове, «С» вбиральня, «Н» літня кухня, «М» гараж, №1-4,6 огорожа, І мощення. В житловій частині будинку обладнано три житлові кімнати, площею 12,0, 14,5, 14,4 кв.м., веранда 12,2 кв.м., коридор 2,7 кв.м., кухня 20,3 кв.м., ванна кімната 4,4 кв.м. В додаткових (підсобних) приміщеннях обладнано: «С» вбиральня 2,0 кв.м., «Н» літня кухня 23,8 кв.м., «М» гараж 25,4 кв.м.

Згідно свідоцтва про право власності від 16 серпня 2004 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1987 р. №3-2250, загальна площа реконструйованого домоволодіння по АДРЕСА_1 , склала 76,1 кв.м., з яких житлова 40,9 кв.м., вбиральні літ «С», гаражу «М», відображених у технічному паспорті від 15.07.2004 р.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР від 1969 року майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них

Згідно вимог ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР від 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

В той же час за приписами ст. 25 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР від 1969 року якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічні вимоги зазначені в Сімейному кодексу України, які діють в даний час.

Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч.1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином Позивачем доведено, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 неодноразово реконструйовувалось за рахунок спільних сімейних трудових та грошових витрат, внаслідок чого його площа та вартість істотно збільшилась, а тому Позивач має право на частку в спільному майні подружжя.

З приводу земельної ділянки площею 0,0608 га, кадастровий номер :19:013:0049 АДРЕСА_1 суд дійшов наступних висновків.

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Враховуючи позицію, висловлену у постанові КЦС Верховного Суду 25.02.2019 р. у справі № 199/2099/17, про те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині земельної ділянки.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, з огляду на наведені правові позиції, заявляючи вимогу про визнання права власності у спільному майні подружжя на домоволодіння по АДРЕСА_1 , Позивач також має право на задоволення вимоги про визнання права власності на земельної ділянки площею 0,0608 га. рід таким домоволодінням.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності у спільному майні подружжя, задовольнити частково.

Визнати, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 27.08.2004 року, реєстр. № 7207179; земельна ділянка серії ЯИ№ 143014, кадастровий №:19:013:0049, виданий Управлінням Держкомзему у місті Одеса 29 жовтня 2009 року, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Визнати, що частка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , складає спільної сумісної власності подружжя (домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 27.08.2004 року, реєстр. № 7207179; земельна ділянка серії ЯИ№143014 кадастровий № :19:013:0049, виданий Управлінням Держкомзему у місті Одеса 29 жовтня 2009 року).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складено у строк до 10.03.2024 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.