ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року в цивільній справі номер 205/11751/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу, пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків,

В С Т А Н О В И В:

11.06.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» з заявою про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, а саме: 1655,43 грн заборгованість за послуги із розподілу природного газу за період з червня 2023 року по травень 2024 року, 22,27 грн 3% річних від простроченої суми, 13,75 грн пені, 58,10 грн інфляційні збитки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року у видачі судового наказу за заявою Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу, пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився заявник ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2024 року по справі №205/11751/24 про відмову у видачі судового наказу.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Приймаючи спірне рішення, суд помилився щодо особи стягувача у даних цивільних відносинах.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявником виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», яке звертається в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська.

Особу заявника, як позивача та Оператора ГРМ, у вступній частині заяви про видачу

судового наказу вказано ТОВ «Газорозподільні мережі України», який наділений господарською компетенцією.

Згідно з резолютивною частиною заяви про видачу судового наказу, вимога про стягнення заявлена на користь юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України». Таким чином. стороною у справі є юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», а не філія у статусі самостійного заявника, як помилково встановив суд першої інстанції.

Заява про видачу судового наказу підписана представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», юрисконсультом з претензійно-позовної роботи відділу судової роботи управління юридичного забезпечення Філії Сисоєвою Аліною Володимирівною на підставі нотаріально-посвідченої довіреності, що видана в порядку передоручення в.о. директора Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Поп`юком Б.С. від 22.08.2024 року, зареєстрована в реєстрі за №705. За таких обставин, заява про видачу судового наказу підписана уповноваженим представником стягувача, а саме: юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно з частиною 2 статі 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідно до частини 13 статі 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 11.06.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» з заявою про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, а саме: 1655,43 грн, заборгованість за послуги із розподілу природного газу за період з червня 2023 року по травень 2024 року, 22,27 грн 3% річних від простроченої суми, 13,75 грн пені, 58,10 грн інфляційні збитки.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що Дніпровська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» не має процесуальної дієздатності, оскільки не є юридичною особою.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій (частина 1 статті 95 ЦК України).

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Підстави для відмови у видачі судового наказу визначені статтею 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як показує практика Європейського суду з прав людини, право на доступ до суду має бути практичним та ефективним, а не теоретичним та ілюзорним (рішення у справі «Беллє проти Франції» («Bellet v. France»), заява №23805/94, п. 36).

Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» («Multiplex v. Croatia»), заява №58112/00, п. 45, та «Кутіч проти Хорватії» («Kutic v. Croatia»), заява №48778/99, п. 25).

Тому, рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» з заявою про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі її Дніпровської філії заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, а саме: 1655,43 грн заборгованість за послуги із розподілу природного газу за період з червня 2023 року по травень 2024 року, 22,27 грн 3% річних від простроченої суми, 13,75 грн пені, 58,10 грн інфляційні збитки.

Суд першої інстанції не звернув увагу на зміст заяви про видачу судового наказу, і всупереч вимогам вищевказаних процесуальних норм дійшов передчасного висновку про відмову юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі її Дніпровської філії у видачі судового наказу.

Відтак. висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви з підстав відсутності реєстрації Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», як юридичної особи, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки заявником у даній справі є ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», а не Дніпровська філії ТОВ «Газорозподільні мережі України».

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 379 ЦПК України і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: