Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року

м. Шаргород

Справа № 152/325/24

Провадження № 2/152/180/24

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., з участю секретаря судового засідання Ансілевської Я.О., розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки,

учасники справи не прибули,

встановив:

I. Виклад позиції сторін

01.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення 16 сесії 5 скликання Рахнівсько - Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2009 року № 299 та визнання державних актів, виданих на його підставі на ім`я ОСОБА_3 недійсними.

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником однієї другої частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на означене майно вона набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , виданого Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області 01.02.2012.

Власником іншої однієї другої частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є її брат та син спадкодавця - третя особа ОСОБА_2 .

Під час наміру продати свою частку у вказаному майні, їй стало відомо, що земельні ділянки, що знаходяться за вказаною адресою, з кадастровими номерами :04:012:0020 та :04:012:0021 площами 0,25 га та 0,018 га цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та «для ведення особистого селянського господарства» відповідно, з незрозумілих причин на праві приватної власності належать рідному брату її покійної матері ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ніколи не був власником житлового будинку по

АДРЕСА_1 , правонаступником якої є Шпиківська селищна рада Тульчинського району Вінницької області при прийнятті оскаржуваного рішення не перевірила наявність власника нерухомого майна, що розташоване на спірних земельних ділянках, в результаті чого в незаконний спосіб передала їх у власність особі, яка не мала на це права.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення 16 сесії 5 скликання Рахнівсько - Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2009 року № 299 є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте з порушенням вимог діючого законодавства, а видані на підставі цього рішення державні акти на ім`я ОСОБА_3 підлягають визнанню недійсними.

В судове засідання сторони не прибули.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Країла С.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві. Судові витрати у справі позивач залишає за собою (а.с.113).

Представник відповідача Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області за довіреністю від 31.10.2023 ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача, щодо задоволення позову не заперечує (а.с. 96 98, 110 111).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, щодо задоволення позовної заяви не заперечує (а.с.99 100).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

05.03.2024 від селищного голови Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області Кривоцюка М.М. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с.33 34).

05.03., 26.03., 27.03., 17.04., 10.05., 22.05.2024 від представника відповідача Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області за довіреністю Магдалюка О.Г. до суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнає (а.с. 51, 59, 63 65, 73 -75, 96 98, 110 112).

25.03.2024 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про проведення підготовчого засідання у її відсутності (а.с.58).

16.04.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з хворобою її представника адвоката Країла С.В. (а.с.69).

29.04.2024 від адвоката Країла С.В. до суду надійшла заява про вступ у справу в якості представника позивача ОСОБА_1 та клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження (а.с.76 81).

29.04.2024 від представника відповідача Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області надійшли письмові пояснення (а.с. 82 86).

16.05.2024 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, щодо задоволення позовної заяви не заперечує (а.с.99 100).

20.05.2024 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Країла С.В. до суду надійшла заява про проведення підготовчого засідання у відсутності позивача та його представника (а.с. 102 -104).

27.05.2024 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Країла С.В. надійшла заява про проведення судового засідання у відсутності позивача та його представника (а.с. 113).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 04.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального провадження, відкрито підготовче провадження, призначено підготовче засідання, витребувано докази. Відповідачу Шпиківській селищній ради Тульчинського району Вінницької області запропоновано в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов або подати заяву про визнання позову, у строк для подання відзиву (а.с.28 29).

Ухвалу суду від 04.03.2024 разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами направлено на електронну адресу Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, яку вона отримала 04.03.2024 (а.с.32).

Відповідач Шпиківська селищна рада Тульчинського району Вінницької області відзив на позовну заяву не подала, згідно поданих заяв позовні вимоги визнає.

Ухвалою суду від 26.03.2024 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті (а.с.61).

01.05.2024 суд постановив ухвалу про повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження (а.с.89 - 90).

Ухвалою суду від 20.05.2024 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті (а.с.106 - 107).

Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову за наявними матеріалами.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Вирішуючи спір суд встановив,що ОСОБА_6 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_4 , в порядку спадкування за законом набула право власності на одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Шаргородською державною нотаріальною конторою 01 лютого 2012 року.

Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, а саме спадковий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , належить спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Рахнівсько Лісовою сільською радою Шаргородського району Вінницької області 03.08.1987, зареєстрованого у Могилів Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 03.08.1987 під № 363 в книзі 2, реєстраційний номер 34329506 (а.с.11-13).

Право власності ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав від 20.07.2023 за № 51069275, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав 339878878 (а.с.12).

На іншу одну другу частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину отримав син спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_2 (а.с.11).

Поряд з цим, з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.12.2020 № НВ-020 та № НВ-020 вбачається, що власником земельних ділянок по АДРЕСА_1 з кадастровими номерами :04:012:0020 та :04:012:0021 площами 0,25 га та 0,018 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та «для ведення особистого селянського господарства», на яких розташований спадковий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, відповідно є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13 19).

Право власності ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки підтверджується оригіналами державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ № 795822 та ЯЛ 795823 від 31.12.2010, оглянутими судом.

Підставою для видачі державних актів є рішення 16 сесії 5 скликання Рахнівсько - Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2009 року за № 299 « Про затвердження матеріалів по видачі державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 » (а.с. 20).

Згідно вказаного рішення виконавчого комітету Рахнівсько - Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2009 року за № 299 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею0,2680 га, із яких 0,25 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та 0,0180 га, «для ведення особистого селянського господарства» (а.с.20).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами поАДРЕСА_1 та землекористувачем присадибної земельної ділянки на якій розташований спадковий житловий будинок, яка всупереч вимогам діючого законодавства належить на праві власності ОСОБА_3 , який не був власником чи співвласником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами поАДРЕСА_1 .

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтями 19, 55 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 6 - пр/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст. 248-2 ЦПК України та № 9 - рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням громадян ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статтей 55, 64, 124 Конституції України вказав, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.8 постанови Пленуму ВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9… статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до частини 3 статті 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Статтею 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження місцевих рад, зокрема п. 34 передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних відносин..

Статтею 19 ЗУ «Про землеустрій» встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

В силу ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти та інші акти у формі рішення.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільської ради належать розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання екологічного та земельного законодавства; вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин.

Частиною 1 ст.152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Пунктами «г» та «д» ч.3 ст.152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади обо органів місцевого самрврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом ч.1, ч.2 ст.116 ЗК України (в редакції станом на дату прийняття рішення №299 від 19.03.2009), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на дату прийняття рішення) у разі набуття права власності на на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні) іншої особи, припиняються право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За приписами ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України (в редакції станом на дату прийняття рішення), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття в редакції від 05.03.2009).

Статтею 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин… У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 13 .06. 2018 у справі № 583/2715/16-ц зазначила, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зміст якого розкривається, зокрема, у статті 30 ЗК України, який був чинний до 1 січня 2002 року, так і в редакції ст.120 ЗК України чинній на час прийняття спірного рішення та ст.377 ЦК України, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Отже, якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України) та визнає державні акти на право власності на земельні ділянки, що посвідчують це право, які є похідними від скасованого рішення органу місцевого самоврядування.

VІ. Висновки суду

Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів, поданих позивачем у підтвердження позовних вимог переконують суд, що позивачем ОСОБА_1 доведено належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, що відповідач не перевіривши наявність власника нерухомого майна, що розташоване на спірних земельних ділянках, безпідставно рішенням № 299 від 19.03.2009 затвердив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та передав особі, яка не мала на це права у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,2680 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0180 га, відповідно у суда наявні правові підстави для поновлення порушеного права позивача в обраний нею спосіб, а саме: визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки, що посвідчують це право, і є похідними від скасованого рішення органу місцевого самоврядування - недійсними.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 8, 10, 11, 12, 19, 82, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, на підставі, ст. ст. 13, 14, 19, 55 Конституції України, ст. ст.15, 16, 21, 371 ЦК України, ст.ст.12, 116, 118, 120, 122, 125, 128, 152, 158 ЗК України, ст. 19 ЗУ «Про землеустрій»,ст.ст. 24, 26, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки -задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення 16 сесії 5 скликання Рахнівсько - Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2009 року за № 299 «Про затвердження матеріалів по видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 .

Визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 795822 від 31.12.2010 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0020 площею 0,25га, цільовим призначен¬ням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та серії ЯЛ № 795823 від 31.12.2010 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0021 площею 0,018га, цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства».

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницької апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий органом0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач Шпиківська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, місце знаходження: смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області, вул. Ліпіна, 3, ;

третя особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення ухвалено та підписано суддею 27.05.2024.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська