Справа № 161/4059/24 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/609/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що

05.02.2019 між сторонами було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у який вносилися зміни та уточнення щодо істотних умов договору шляхом підписання відповідачкою наступних анкет-заяв від 11.01.2021, 20.01.2022 та 24.08.2022.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписані нею заяви разом з діючими на час їх підписання «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які розміщені на сайті банку www.privatbank.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Банком на підставі договору відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, який у подальшому змінювався.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором у межах кредитного ліміту.

Крім того, 24.08.2022 відповідачка підписала у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля Додаткову угоду № SAMDNWFC2_01 до кредитного договору від 24.08.2022, згідно якої сторони узгодили змінити умови кредитного договору, фактично погодивши пільгові умови обслуговування.

Разом із тим, позичальниця взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 07.02.2024 утворилася заборгованість у розмірі 176 489 грн 68 коп, з яких 163 099 грн 18 коп заборгованість за тілом кредиту; 13 390 грн 50 коп заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідачки та відшкодувати судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 163 099 грн 18 коп та 2 238 грн 61 коп судового збору.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови в позові щодо стягнення прострочених процентів та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову, а також відшкодувати судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачка не подала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в оскаржуваній частині скасувати з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом у цій частині і не переглядається.

Відмовляючи у позові в частині стягнення прострочених процентів, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачкою не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, що вони були зрозумілими відповідачці, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. За відсутності належних доказів відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Із цими висновками суду для відмови у позові суд апеляційної інстанції погоджується.

Разом із тим, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості за простроченими процентами, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки не повно дослідив усі надані позивачем докази та не надав їм оцінки у рішенні суду.

Так, матеріалами справи встановлено, що 24.08.2022 відповідачка підписала у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля Додаткову угоду № SAMDNWFC2_01 до кредитного договору від 24.08.2022, згідно якої сторони узгодили змінити умови кредитного договору та визначили процентну ставку 12% річних (а.с.48).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що з цього часу саме цей розмір процентної ставки і нараховувався відповідачці за користування кредитом 1% на місяць, тобто 12% річних і цей розмір заборгованості по процентах становить 13 390,50 грн (а.с.17-23).

Зазначений розмір заборгованості відповідачка не спростувала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, а також не оспорювала його самостійно за час користування кредитними коштами до звернення позивача із цим позовом.

Таким чином, оскільки позивачем наведено розрахунок заборгованості по процентах на підставі наданих ним доказів, а відповідачка свого розрахунку не надала, то заявлений до стягнення розмір заборгованості 13 390,50 грн суд вважає підтвердженим та таким, який необхідно стягнути із відповідачки на користь позивача.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення заборгованості за простроченими відсотками зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням наведеного та за результатами апеляційного розгляду справи, належного до стягнення із відповідачки розміру заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі, необхідно стягнути із відповідачки сплачений позивачем судовий збір як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 6 056 грн, з яких 2 422,40 грн за подання позовної заяви і 3 633,60 грн за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного районного суду Волинської області від 08 квітня 2024 року в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками і в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у цих частинах нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 13 390 (тринадцять тисяч триста дев`яносто) грн 50 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді