ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7787/23 Номер провадження 22-ц/814/2370/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на рішення Київського районного суду міста Полтави від 21 березня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 23.09.2019 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики № 2942177 згідно умов якого відповідачу надана позика у розмірі 10 000 грн., зі сплатою відсотків за користування позикою на строк 30 днів. Відповідач зобов`язалася повернути зазначену суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково. Проте відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики.

Станом на 15 жовтня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 19394 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 10 000 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими та не сплаченими базовими відсотками 4394 грн., проценти на прострочену позику у розмірі 5000 грн. 00 коп. Крім суми заборгованості, позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 792 грн. 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 2918 грн. 70 коп. разом з судовими витратами.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 21 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7500 грн.

В апеляційному порядку рішення оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал». Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм процесуального права.

Скаржник вказує, що звернувся до суду в межах строку позовної давності , а тому була відсутня необхідність у клопотанні про поновлення строку .

Апелянт зазначає, що 23.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2942177 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку , визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну компетенцію».

Сторони дійшли згоди , що строк позики складає 30 днів , а тому перебіг позовної давності почався від дня , коли Відповідач порушила умови договору та не повернула заборгованість 23.10.2019 року.

Отже, трирічний строк позовної давності по даному спору спливає 22.10.2022 року. ТОВ « ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 22.12.2023 року.

Враховучи положення п.12 та п.19 ЦК України , починаючи з 04.04.2020 року строк позовної давності було продовжено а з 24.02.2022 року перебіг строку позовної давності було зупинено, а тому ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду із позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 в межах строку позовної давності.

Скаржник просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 21 березня 2024 року , та ухвалити нове яким задовольнити позвні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» .

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу , у якому остання просила відмовити у задовленні апеляційної скарги , а рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 23.09.2019 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2942177 згідно умов якого відповідачу ОСОБА_1 надано позику у розмірі 10000 грн., зі сплатою базової процентної ставки 1,6 % на день, розмір процентів на прострочену позику скаладає 2,7 % на день. Строк позики становить 30 календарних днів.

10 липня 2020 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 10072020, відповідно до якого первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені у Реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти.

Пунктом 4.1. Договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від Первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги.

15 жовтня 2020 року між сторонами за Довогом факторингу підписано Реєстр прав вимоги № 107, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 2942177 від 23.09.2019 року перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не з огляду на слідуюче.

Суд першої інстанції врахував , що у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України) та на підставі пункту 12 «Прикінцевих положеннь» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді.

Беручи до уваги, що у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у зв`язку із його неналежним виконанням, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття "зобов`язання" міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплатити проценти . Починаючи з 23.10.2019 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що порушене право ТОВ «ФК «Профіт Капітал» щодо стягнення заборгованості в сумі 19394 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 10 000 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими та не сплаченими базовими відсотками 4394 грн., проценти на прострочену позику у розмірі 5000 грн. 00 коп. 3% річних у розмірі 792 грн. 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 2918 грн. 70 коп.

Разом з тим у справі, що переглядається відповідачем подано заяву про застосування до спірних відносин строку позовної давності, в якій остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, тобто строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом норм ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦПК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тлумачення ч. 5 ст. 267 ЦК України свідчить що під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

При цьому, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц.

Позовна давність у національній правовій системі не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі№ 911/3680/17 та у справі № 911/3677/17).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 вбачається, що строк виконання грошового зобов`язання для відповідачв в силу умов договору настав 23 жовтня 2019 року, то відповідно, з цього часу у позивача виникло право на зверненнядо до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач із позовом до суду звернувся тільки 22 грудня 2023 року, тобто після спливу трирічного строку звернення до суду і стороною відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано доказів, які би вказали на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення строку позовної давності і доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду скаржником не надано.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які виникли між сторонами, обґрунтовано вважав, що має місце заборгованість за кредитним договором відповідача перед позивачем, та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Так, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання позивачем відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Указ Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За приписами Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів), зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань, та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 зазначила, що: «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц та від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду з позовами, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку звернення до суду з позовом та зазначити, з яких підстав подане заявником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду з позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з позовом, з поважних причин.

Отже, відповідно до вказаного, сам лише факт встановлення в Україні карантину та запровадження воєнного стану в Україні не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Звернення ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до суду з позовом 22 грудня 2023 року, тобто після спливу строку, передбаченого частиною першою статті 257 ЦПК України, не відповідає критеріям розумного строку, адже з моменту виникнення права вимоги до відповідача з приводу виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, тобто 23.10.2019 і звернення позивача в суд із позовом, а саме 22.12.2023, пройшло більше ніж 4 роки, в той час, як строк позовної давності становить три роки. Позивачем жодних доказів існування з 2019 року об`єктивних, непереборних труднощів для звернення із позовом за захистом своїх прав щодо стягнення заборгованості за кредитним договором суду не надано .

Отже, позивач не тільки міг дізнатись про порушення його права, але і повинен був дізнатись про таке порушення і своєчасно, у межах трирічного строку позовної давності, звернутись до суду за захистом порушеного права, однак такий строк пропустив без поважних причин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за відсутності обґрунтувань конкретних обставин й причин, пов`язаних із встановлення в Україні карантину та запровадження воєнного стану в Україні, які б перешкоджали позивачу звернутись до суду у встановлені процесуальним законодавством строки, правомірно відмовив у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, оскільки позивачем порушено строк позовної давності для звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов