Номер провадження: 22-ц/813/3244/24
Справа № 522/4051/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Комлевої О.С., Заїкіна А.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне підприємство Виробничо комерційна фірма «МІКРОМЕГАС»,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства Виробничо комерційна фірма «МІКРОМЕГАС» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 року у складі судді Науменко А.В.,

встановив:

У лютому 2023 року, позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 01.11.2006 по 06.02.2023 працював машиністом екскаватору у ПП виробничо-комерційна фірма «Мікромегас». Згідно наказу №3-П від 06.02.2023 позивача було звільнено за власним бажанням. У день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, не було виплачено належну заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. У зв`язку із порушенням відповідачем строків проведення розрахунку при звільненні позивачем було заявлено вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

З урахуванням остаточної редакції додаткових пояснень, позивач просив суд стягнути з відповідача 144 783,8 грн. заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати; 6862,97 грн. компенсація за невикористану відпустку; 55 730,82 грн. компенсація за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні. Всього 207 376,59 грн. Окрім цього, у позовній заяві позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн та 8000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПП виробничо-комерційна фірма « Мікромегас» на користь ОСОБА_1 : заборгованість із виплати заробітної плати за період з січня 2021 року по лютий 2023 року у загальній сумі 144 783,8 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55730,82 грн.; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6862,97 грн.; моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Приватне підприємство Виробничо комерційна фірма «МІКРОМЕГАС» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ст. 117 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця за порушення законодавства про працю в частині додержання строків виплати заробітної плати. Проте, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України в зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022. При цьому Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. Торгово промислова палата України засвідчила, що збройна агресія російської федерації проти України є форс мажорною обставиною в контексті українського законодавства. На підтвердження впливу зазначених вище форс мажорних обставин на господарську діяльність ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС», скаржником було надано суду копію Наказу №01-оф від 24.02.2022, згідно якого встановлено початок простою підприємства відповідача з 24.02.2022 до стабілізації ситуації в Україні та копію Наказу №2-оф ВІЖ 01.06.2022 про встановлення 2-х годинного робочого дня з гнучким графіком роботи. Вказані документи підтверджують той факт, що ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» не мало можливості здійснювати свою господарську діяльність та як наслідок мати фінансові можливості для оплати заробітної плати працівникам. Скаржником також зазначено, що судом невірно взято до уваги кількість днів при розрахунку компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, зокрема, як зазначає ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» кількість днів дорівнює 181 день, а не 183, як було взято для розрахунку судом.

Також у доводах апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом було допущено помилку при розрахунку розміру заборгованості із заробітної плати, оскільки при його обчисленні, суд взяв суму, без утримання з нарахованої заробітної плати податків та зборів. Крім того, на підтвердження факту невикористаної відпустки, судом взято до уваги недопустимий доказ, а саме фото особової картки, наданої ОСОБА_1 , в той час як допустимими доказами кількості днів невикористаної відпустки могли бути лише: графіки відпусток за відповідні роки, накази про надання відпустки та табелі обліку використання робочого часу.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 року без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу №80-П від 01.11.2006, прийнятий на роботу машиністом екскаватора до ПП ПКФ «Мікромегас» (запис №7 у трудовій книжці). 06.02.2023 на підставі наказу №3-П від 06.02.2023 позивача звільнено за власним бажанням (запис №8 у трудовій книжці).

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої відповідачем вбачається, що за січень 2021р. позивачу було нарахована заробітна плата у розмірі 15759,25грн, за лютий 2021р. 14897,09 грн, за березень 2021р. 12787,09 грн., за квітень 2021р. 11287,09 грн., за травень 2021р. 10265,70 грн., за червень 2021р. 16872,37грн., за липень 2021р. 11501, 15грн., за серпень 2021р. 11081,99грн., за вересень 2021р. 19981,15 грн., за жовтень 2021р. 11798,24грн., за листопад 2021р. 13451,15грн., за грудень 2021р. 12665,51грн, за січень 2022р. 11565,51грн., за лютий 2022р. 11199,50грн., за березень 2022р. 3016,82грн., за квітень 2022р. 5509,01грн., за травень 2022р. 4011,90грн., за червень 2022р. 5052,78грн. Починаючи з липня 2022р. заробітна плата взагалі не нараховувалась.

Згідно довідки, доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 працював в Приватному підприємстві виробничо-комерційна фірма «МІКРОМЕГАС» з 01.11.2006р. по 05.02.2023р. машиністом екскаватора одноковшового.

Дохід за період з 01.01.2021р. по 06.02.2023р. За січень 2021р. сукупний дохід 15759,25 грн, утримання 3073,06грн., сума до виплати 12686,19 грн., сума виплачена 12686,19грн; за лютий 2021р. сукупний дохід 14897,09 грн, утримання 2904,94грн., сума до виплати 11992,16 грн., сума виплачена - 11595,02 грн., сума виплати - 397,13 грн.; за березень 2021р. сукупний дохід 12669,05 грн, утримання 2470,47грн., сума до виплати 10198,58 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 10198,58 грн.; за квітень 2021р. сукупний дохід 11287,09 грн, утримання 2200,99грн., сума до виплати 9086,10 грн., сума виплачена 9086,10 грн., сума виплати - ---- грн.; за травень 2021р. сукупний дохід 10265,70 грн, утримання 2001,82грн., сума до виплати 8263,88 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 8263,88 грн.: за червень 2021р. сукупний дохід 16872,37 грн, утримання 3290,12 грн., сума до виплати 13582,25 грн., сума виплачена - ----- грн., сума виплати - 13582,25 грн.; за липень 2021р. сукупний дохід 11501,15 грн, утримання 2242,73грн., сума до виплати 9258,42 грн., сума виплачена 9258,42 грн., сума виплати - ---- грн.; за серпень 2021р. сукупний дохід 11081,99 грн, утримання 2160,99грн., сума до виплати 8921,00 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 8921,00 грн.; за вересень 2021р. сукупний дохід 19981,15 грн, утримання 3896,33 грн.., сума до виплати 16084,82 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 16084,82 грн.; за жовтень 2021р. сукупний дохід 11798,24 грн, утримання 2300,65грн., сума до виплати 9497,59 грн., сума виплачена - ----- грн., сума виплати - 9497,59 грн.; листопад 2021р. сукупний дохід 13451,15 грн, утримання 2622,98грн., сума до виплати 10828,17 грн., сума виплачена 5900,00 грн., сума виплати - 4928,17 грн.; грудень 2021р. сукупний дохід 12665,51 грн, утримання 2469,77 грн., сума до виплати 10195,74 грн., сума виплачена 1000,00 грн., сума виплати - 9195,74 грн.; січень 2022р. сукупний дохід 11565,51 грн, утримання 2255,27грн., сума до виплати 9310,24 грн., сума виплачена 9000,00 грн., сума виплати - 310,24 грн.; лютий 2022р. сукупний дохід 11199,50 грн, утримання 2183,90грн., сума до виплати 9015,60 грн., сума виплачена - ---- грн., сума виплати - 9015,60 грн.; березень 2022р. сукупний дохід 3016,82 грн, утримання 364,99грн., сума до виплати 2651,83 грн., сума виплачена 2000,00 грн., сума виплати - 651,83 грн.; квітень 2022р. сукупний дохід 5509,01 грн, утримання 1074,26грн., сума до виплати 4434,75 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 4434,75 грн.; травень 2022р. сукупний дохід 4011,90 грн, утримання 782,32 грн., сума до виплати 3229,58 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 3229,58 грн.; червень 2022р. сукупний дохід 5052,78 грн, утримання 985,29грн., сума до виплати 4067,49 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 4067,49 грн.; за липень-листопад 2022р. нарахувань не проводилось; грудень 2022р. сукупний дохід 3399,00 грн, утримання 439,52грн., сума до виплати 2959,48 грн., сума виплачена 2959,48 грн., сума виплати - --- грн.; за січень 2023р. нарахувань не проводилось; за лютий 2023р. сукупний дохід 3370,72 грн, утримання 415,73грн., сума до виплати 2954,99 грн., сума виплачена 2954,99 грн., сума виплати - --- грн. Загальна сума виплати 102778,65.

Таким чином відповідач визнає заборгованість перед позивачем у розмірі 102778,65 грн.

Відповідно до довідки ОК-5 позивачу нарахована заробітна плата у наступних розмірах: січень 2021 - 15759,25грн., лютий 2021 - 14897,09 грн., березень 2021 - 12787,09 грн., квітень 2021 - 11287,09 грн., травень 2021 -10265,70 грн., червень 2021 - 16872,37грн., липень 2021 - 11501,15грн., серпень 2021 - 11081,99грн., вересень 2021 - 19981,15 грн., жовтень 2021 - 11798,24грн., листопад 2021 - 13451,15грн., грудень 2021 - 12665,51грн., січень 2022 - 11565,51грн., лютий 2022 - 11199,50грн., березень 2022 - 6500,00 грн., квітень 2022 - 6500,00 грн., травень 2022 - 6500,00 грн., червень 2022 - 6500,00 грн.. за липень листопад 2022р. нарахування не проводились, грудень 2022 - 6700,00 грн., січень 2023 нарахування не проводились, лютий 2023 - 3370,72грн. Всього сума нарахованої заробітної плати за січень 2021 лютий 2023 складає 221183,51 грн.

Довідка ОК-5 це сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб. Довідка формується за будь-який період, починаючи з 2000 року, та містить, зокрема, дані щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків.

Відповідно до наданих позивачем виписок з банківських рахунків у період з січня 2021р. позивачу виплачувалась заробітна плата наступним чином: 28.01.2021р. - 8960,83грн. за січень 2021, 09.06.2022р. - 3451,02 грн. за січень 2021, 17.06.2022р. - 1500,00 грн. за січень 2021, 30.06.2022р. - 2000,00 грн. за січень 2021, 05.05.2021р. - 5000,00 грн. за травень 2021, 28.05.2021р. - 9086,00 грн. за травень 2021, 09.09.2021р. - 9258,42 грн. за червень 2021, 29.12.2021р. - 4000,00 грн. за листопад 2021, 19.05.2022р. - 1000,00 грн. за грудень 2021, 01.04.2022р. - 5000,00грн. за січень 2022, 30.11.2022р. - 2000,00грн. за березень 2022, 09.12.2022р. - 2000,00грн. за березень 2022, 31.01.2023р. - 2000,00 грн. за січень 2022, 23.03.2023р. 4954,99 грн. за лютий 2023, 24.07.2023р. - 32441,84 грн. за лютий, березень, травень, червень 2021р., 25.08.2023р. - 23346,80 грн. за серпень, жовтень, листопад 2021р. Всього 115999,9 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що відповідачем не надано було належних, допустимих та достатніх доказів того, що заборгованість перед позивачем утворилася, у зв`язку з незалежних від нього обставин, враховуючи, що після подання позову до суду частина боргу була сплачена.

Апеляційний суд частково погоджується із таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»).

Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

У разі звільнення працівника, керівництво повинно провести з ним повний розрахунок, не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Якщо працедавець при звільненні працівника несвоєчасно провів з ним повний розрахунок, то відповідно до ст. 117 КЗпП, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку («вимушений прогул»).

Судовим розглядом справи встановлено, що при звільненні із позивачем ОСОБА_1 , відповідач ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» не провів розрахунок із ним, отже відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі.

Як вірно встановлено судом, відповідно до відомостей довідки ОК-5 сума нарахованої заробітної плати за січень 2021 лютий 2023 складає 221183,51 грн. Відповідно до наданих позивачем виписок з банківських рахунків у період з січня 2021р. відповідачем виплачену позивачу заробітну плату у розмірі 115999,9 грн. Одночасно з цим, з липня 2022р. по листопад 2022р., а також за січень 2023 року відповідачем взагалі не нараховувалась заробітна плата позивачу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 1 закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 3 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що мінімальна заробітна плата це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Тобто відповідач за вказаний вище період мав нараховувати позивачу заробітну плату у розмірі не менше мінімальної щомісячно.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у розмірі з 1 січня 6500 гривень, з 1 жовтня 6700 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у розмірі з 1 січня 6700 гривень.

Тобто за липень 2022р. відповідачем мало бути мінімально нараховано позивачу заробітну плату у розмірі 6500,00 грн, за серпень 2022р. 6500,00 грн., за вересень 2022р. 6500 грн., за жовтень 2022р. 6700,00 грн., за листопад 2022р. 6700,00 грн., за січень 2023р. 6700,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що розмір заробітної плати, яка мала бути нарахована відповідачем на користь позивача у період з січня 2021р. по лютий 2023р. становить 260783,51грн. Розмір заробітної плати, яка підлягала сплаті відповідачем на користь позивача з урахуванням відрахувань зі сплати єдиного соціального внеску та військового збору становить 209930,7 грн.

З урахуванням наведеного, районний суд прийшов до правильного висновку, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати 144783,61 грн.

У доводах апеляційної скарги, ПП ВКФ «МІКРОМЕНАС» посилається на те, що судом було допущено помилку при розрахунку розміру заборгованості із заробітної плати, оскільки при його обчисленні, суд взяв суму без утримання з нарахованої заробітної плати податків та зборів.

Разом з тим, у апеляційній скарзі ПП ВКФ «МІКРОМЕНАС» не наводить жодного аргументу чи розрахунку у чому саме полягає необґрунтованість здійсненого судом першої інстанції розрахунку заборгованості із заробітної плати. На відповідача окрім обов`язку здійснити виплату заробітної плати покладається і обов`язок утримати з нарахованої заробітної плати податки, а саме: єдиний соціальний внесок та військовий податок, що у сумі становлять 19,5% від нарахованої заробітної плати.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь Позивача заборгованість із заробітної плати у загальній сумі -144 783,8 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Безпідставними є і твердження ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» про те, що на підтвердження факту невикористаної відпустки, судом взято до уваги недопустимий доказ, а саме фото особової картки, наданої ОСОБА_1 , в той час як допустимими доказами кількості днів невикористаної відпустки могли бути лише: графіки відпусток за відповідні роки, накази про надання відпустки та табелі обліку використання робочого часу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції витребувалось у Відповідача довідка про нараховані суми, належні при звільнені ОСОБА_1 , однак витребувану інформацію ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» суду не надав.

В свою чергу, позивач надав фото особової картки, у якій було зазначено, що ним не була використана відпустка за період з листопада 2011р. по листопад 2022р. та з листопада 2022р. по лютий 2023р. всього 30 днів.

У апеляційній скарзі не ставить під сумнів надані позивачем фото особової картки, не заперечує її існування, не зазначає про відсутність даної особової картки, а тому надана Позивачем фото особової картки є єдиним доказом на підтвердження кількості днів невикористаної відпустки. Отже, за відсутності інших доказів у суду першої інстанції були відсутні будь-які підстави ставити під сумнів достовірність наданої позивачем фото особової картки.

При цьому, в ході апеляційного розгляду справи, ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» також жодних графіків відпусток за відповідні роки, наказів про надання відпустки та табелів обліку використання робочого часу до суду не надав.

Щодо доводів ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» про те, що ст. 117 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця за порушення законодавства про працю в частині додержання строків виплати заробітної плати. Проте, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України в зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022. При цьому Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. Торгово промислова палата України засвідчила, що збройна агресія російської федерації проти України є форс мажорною обставиною в контексті українського законодавства. На підтвердження впливу зазначених вище форс мажорних обставин на господарську діяльність ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС», скаржником було надано суду копію Наказу №01-оф від 24.02.2022., згідно якого встановлено початок простою підприємства відповідача з 24.02.2022 до стабілізації ситуації в Україні та копію Наказу №2-оф ВІЖ 01.06.2022 про встановлення 2-х годинного робочого дня з гнучким графіком роботи. Вказані документи підтверджують той факт, що ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» не мало можливості здійснювати свою господарську діяльність так як наслідок мати фінансові можливості для оплати заробітної плати працівникам.

Так, матеріалами справи встановлено, що згідно копії наказу №1-оф від 24.02.2022р. вбачається, що відповідачем у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення життя та здоров`я робітників підприємства, а також викликаною невідворотною силою або іншими обставинами (ч. 1 ст. 34 КЗпП, на підставі ст.ст. 34, 113 Кодексу законів про працю України та Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64/2022) встановлено початок простою підприємства з «24» лютого 2022 року до стабілізації ситуації в Україні та припинення обставин, що викликали простій, з урахуванням відповідних рішень органів державної влади щодо припинення воєнного стану в Україні. Працівникам підприємства дозволити бути відсутніми на роботі (робочому місці), перебуваючи вдома, до закінчення простою, при умові виконання трудових функцій, якщо не виникне потреби відновлення робіт. Після повідомлення за допомогою засобів зв`язку про закінчення простою в умовах відсутності небезпеки для життя та здоров`я працівників підприємства зобов`язати їх стати до роботи наступного робочого дня після повідомлення про закінчення простою. Бухгалтеру ОСОБА_2 проводити відповідальні розрахунки заробітної плати за весь період простою для працівників підприємства у розмірі 2/3 ставки встановленого працівникам (розряду) окладу.

Згідно копії наказу №2-оф від 01.06.2022р. вбачається, що відповідачем у зв`язку з несприятливими обставинами на будівельним ринку України, і поширенню на території України COVID-19 та нестабільної фінансової ситуації на підставі ст. 32, 56, 57 КЗпП України, а також відповідно до статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Указу Президента України від 24 лютого 2022року №64/2022 «Про введення військового положення в Україні» за згодою з нижчепереліченими працівниками адміністрації підприємства, до моменту поліпшення обстановки на будівельному ринку України і стабілізації фінансової ситуації, для нижчеперелічених працівників з 1 червня 2022 року встановити 2-х годинний робочий день з гучим графіком праці. Після закінчення дії несприятливих обставин видати додатковий наказ. Ознайомити зі змістом наказу всіх працівників адміністрації нижчеперелічених. Лінія та підрозділи підприємства табелюються за фактом відпрацьованого часу та виконаних обсягів робіт. З наказом ознайомлені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 .

Надаючи оцінку зазначеним копіям наказів суд першої інстанції зазначає, що провадження по справі було відкрито 01.03.2023р., відповідачем було надано відзив на позовну заяву, до якого не було додано жодних документів. Вказані копії наказів були надані відповідачем до суду лише 10.10.2023р.

Окрім цього, позивач з вказаними наказами не ознайомлений, до його відома накази доведені не були.

Згідно копії наказу №1-оф від 24.02.2022р. вбачається, що з вказаним наказом взагалі не ознайомлений жодний із працівників, хоча за твердження відповідача у штаті працювало на той момент близько 175 осіб.

Наказ №2-оф від 01.06.2022р. взагалі стосується лише осіб, які з ним ознайомлені.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги накази №1-оф від 24.02.2022р. та №2-оф від 01.06.2022р. як належні докази по справі.

Суд також надав належну оцінку доводу відповідача про неможливість виплати заробітної плати через пандемію, спричинену гострою респіраторною хворобою COVID-19 та подіями з початком агресії та вторгненням рф на територію України.

Так, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували той факт, що відповідач не міг провадити господарську діяльність та своєчасно виплачувати заробітну плату через пандемію, спричинену гострою респіраторною хворобою COVID-19 та подіями з початком агресії та вторгненням рф на територію України.

У свою чергу, відповідно до положень статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Однак, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21 та у постанові від 14.06.2022 у справі №922/2394/21

Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням в Україну Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист № 2024/02.0-7.1, яким засвідчила, що збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства, але даний доказ жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання перед позивачем.

Отже, збройна агресія російської федерації як обставина непереборної сили дійсно є форс-мажором, однак не механізмом універсальної дії, а лист Торгово-промислової палати не є абсолютним доказом неможливості належного виконання зобов`язання.

На початку 2020 року у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції і введенням карантинних заходів Законом України «Про запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX перелік обставин, які вважаються форс-мажорними, був доповнений новою підставою - «карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України».

У зв`язку з наведеним Верховним Судом була сформована правова позиція щодо карантину як форс-мажорної обставини у трудових спорах, зокрема у справах щодо стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, на відповідача не може бути покладений обов`язок з виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 Кодексу законів про працю України, у випадку, якщо останній довів, що така затримка відбулася не з його вини, а з обставин непереборної сили та форс-мажорних обставин, спричинених карантинними обмеженнями.

Зазначена правова позиція прослідковується у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 359/3250/20, від 22.09.2021 у справі № 359/3843/20 та від 28.09.2021 у справі №359/3756/20.

Суд встановлює наявність чи відсутність факту форс-мажору лише на підставі всієї доказової бази, детально аналізуючи кожну ситуацію окремо та поведінку сторін. До того ж, лист Торгово-промислової палати не має наперед встановленої сили, а може лише виступати додатковим аргументом в суді.

Разом з тим, апеляційний суд не може повністю погодитися із висновком суду в частині заявленої вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільнені.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункт 2).

У пункті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на дату звільнення позивача (лютий 2023року), при розрахунку його середнього заробітку слід використовувати розмір заробітної плати за грудень 2022 року та січень 2023 року.

Кількість робочих днів за грудень 2022 року та січень 2023 року - 44.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становить: (6700+6700): 44 = 304,54 грн.

На момент прийняття рішення по справі сплинув шестимісячний строк, передбачений ст. 117 КЗпП України, тому судом вірно встановлено, що розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільнені є максимальним та становить шість місяців.

Проте розраховуючи період, а саме в частині кількості днів, суд помилково зазначив 183 дня.

Як встановлено вище, компенсація виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Отже виходячи з того, що позивача було звільнено 06.02.2023, шестимісячний строк, передбачений ст. 117 КЗпП України, сплив 06.08.2023, що за кількістю днів дорівнює 181 дню, а не 183, як помилково взято для розрахунку судом.

Таким чином, розмір компенсації, складає 55121,74 грн. (181 день * 304,54 грн).

З урахуванням наведеного, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС» не містить.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли частково своє підтвердження в матеріалах справи, оскаржуване рішення суду, у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуПриватного підприємства Виробничо комерційна фірма «МІКРОМЕГАС» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2023 року в частині стягнення з Приватного підприємства Виробничо комерційна фірма «МІКРОМЕГАС» на користь ОСОБА_1 а середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, стягнувшиз Приватного підприємства Виробничо комерційна фірма «МІКРОМЕГАС» на користь ОСОБА_1 а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55121 (п`ятдесят п`ять тисяч сто двадцять одна) гривня, 74 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: О.С. Комлева

А.П. Заїкін