ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м.Суми

Справа №577/6168/23

Номер провадження 22-ц/816/767/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Герасимчука Олега Олександровича

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2023 року, у складі судді Буток Т.А., ухвалене у м. Конотоп, повний тест судового рішення складено 12 грудня 2023 року,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року позивачка ОСОБА_1 в особі представника адвоката Герасимчука О.О. звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей.

Позов мотивувала тим, що 07.11.2008 р. вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . У шлюбі в них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, подружнє життя у сторін не склалося і наразі вони перебувають у процесі розлучення. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач належним чином не утримує дітей, не цікавиться їхнім життям.

За вказаних обставин, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.11.2023 року до досягнення ними повноліття.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, з 15 листопада 2023 року.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника адвоката Герасимчука О. О. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.11.2023 року до досягнення ними повноліття.

Також просила всі судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5000 грн, покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 181 СК України, суд визначив спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тоді як позивачка просила стягнути аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тим самим суд вийшов за межі позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони з 07.11.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та є батьками двох синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7- 9).

Діти сторін проживають з матір`ю в Чехії, де орендують квартиру (а.с. 11), а відповідач проживає окремо від них у Сумській області.

Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи до стягнення аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що на даний час діти проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні, відповідач офіційно не працює його дохід є мінливим, однак відповідач є молодою працездатною особою і має можливість працевлаштуватись, забезпечивши сплату аліментів саме у такому розмірі.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, безпідставно змінив спосіб присудження аліментів, тим самим вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду, чим порушив положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі № 759/10277/18, провадження № 61-22317св19.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині вирішених вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову, зважаючи на істотне порушення місцевим судом норм матеріального права, із стягненням з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин 2-4 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки ОСОБА_1 здійснював адвокат Герасимчук О.О. згідно із ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АВ № 1100483 від 01.11.2023, виданим на підставі договору про надання адвокатських послуг (професійної правничої допомоги) № б/н від 11жовтня 2023 року (а.с. 12-13, 14).

В апеляційній скарзі позивачка в особі представника адвоката Герасимчука О.О. просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного договору про надання адвокатських послуг (професійної правничої допомоги) Усенко І.В., як клієнт, сплачує адвокату за надання правої допомоги гонорар в розмірі 5000 грн. за надання правової допомоги в суді першої інстанції ( а.с. 12 зворот).

Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16листопада 2022року у справі № 922/1964/21.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20).

Матеріали даної справи не містять докази детального опису виконаної адвокатом роботи та її вартості.

Ураховуючи наведене, а також сукупність обставин цієї конкретної справи, на думку колегії суддів, розмір правової допомоги 5000 грн, заявлений позивачкою, є не співмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також те, що справа в суді першої інстанції розглядалася без участі представника позивачки - адвоката Герасимчука О.О.

Тому за необхідне слід стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн, саме даний розмір відповідає обсягу наданої правничої допомоги і складності справи.

Окрім того, відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, скасовуючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат.

Сплата судового збору на користь держави в розмірі 1073,60 грн, покладена судом першої інстанції на відповідача, в апеляційній скарзі не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу по суті було задоволено, рішення суду в оскаржуваній частині було скасовано та ухвалене нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з врахуванням, що позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги до суду, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Герасимчука Олега Олександровича задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2023 року в частині заявлених вимог та витрат на професійну правничу допомогу - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.11.2023 року до досягнення ними повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, з 15 листопада 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1610,40 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина