Справа № 405/469/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря: Мишевець Т.І.

представника позивача: Маккєєва В.М.

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що 25.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронному форматі було укладено договір № 1612833 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала позику у розмірі 3 000 гривень строком на 29 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. 20.10.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» договір факторингу №1. Вказує, що відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно реєстру прав вимоги № 1 від 20.10.2021 року відповідно передано право стягнення коштів. Оскільки відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та не сплатила нараховані відсотки, на думку позивача, відповідач є такою, що зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача 10 209,24 грн., та судові витрати.

Ухвалою від 20.02.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін /а.с. 40/.

11.04.2023 року відповідачем подано до суду відзив, в якому, зокрема, зазначено про не визнання позову, оскільки ніякого договору споживчого кредиту вона з позивачем не укладала.

29.09.2023 року на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда про витребування доказів АТ «Універсал Банк» надіслано банківські документи, які стали підставою для відкриття відповідачці карткового рахунку в банку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, наполягала на тому, що кредитні кошти вона не брала і жодного договору кредиту з позивачем не укладала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Судом встановлено, що 25.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 строком на 29 днів уклали договір про надання споживчого кредиту № 1612833 на суму 3 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за яким позичальник зобов`язувався повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ним та виконатиінші обов`язки, передбачені цим договором. Строк дії договору визначено 29 днів, однак строк кредиту може бути продовжено.

З графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 1612833 від 25.02.2021 року, який є невід`ємною частиною вказаного договору, вбачається, що сукупна вартість кредиту складає 3 008,70 грн., з яких 8,70 грн. складають проценти за користування кредитом.

Як на підставу виникнення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1612833 від 25.02.2021 року, до якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, позивач посилається на те, що ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «УМ Факторинг» на підставі договору факторингу № 1 від 20.10.2021 року.

Пунктом 2.1. договору факторингу № 1 від 20.10.2021 року, передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1. цього ж договору, право вимоги переходить до клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку.

На підтвердження переходу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1612833 від 25.02.2021 року до ТОВ «УМ Факторинг» на підставі договору факторингу № 1 від 20.10.2021 року позивач долучив до позовної заяви форму реєстру прав вимог №___(а.с.7), Акт повернення права вимоги від "__" __________ 20__ року (а.с.8) та витяг з реєстру прав вимог №1 від 27.10.2022 року(а.с.9).

Проте, суд критично оцінює долучену форму реєстру прав вимог №___(а.с.7), акт повернення права вимоги від "__" __________ 20__ року (а.с.8), оскільки в наданій суду формі реєстру вимог, по яким здійснюється уступка прав вимоги та у вказаному акті відсутні будь-які дані щодо боржника (відповідача), інформації щодо договору кредиту, суми коштів згідно пункту 3.1 Договору факторингу № 1 від 20.10.2021 року, в тому числі у ньому відсутня дата укладення та порядковий номер у такому реєстрі.

Окрім цього, відповідно до п. 12 Наказу Міністерства юстиції від 18.06.2015 року № 1000/5 Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.

Разом з тим, наданий позивачем витяг з реєстру прав вимог № 1 від 20.10.2021 року не містить вказівки на те, що оригінал вказаного витягу було підписано представниками ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» .

Крім того, вказаний витяг не містить вказівки на те, що він є додатком саме до договору факторингу № 1 від 20.10.2021 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що за відсутності у матеріалах справи підписаного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 27.10.2021 року є неналежним доказом.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази та платіжні документи, що підтверджують факт здійснення ТОВ «УМ Факторинг» оплати на користь ТОВ «Авентус Україна» на виконання пункту 3.1 договору факторингу № 1 від 20.10.2021 року, саме по кредиту № 1612833 від 25.02.2021 року.

Натомість долучений акт повернення права вимоги (а.с.8) може свідчити про відсутність уступки права вимоги до позивача за договором факторингу № 1 від 20.10.2021 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. від 22.11.2021 року зареєстрований в реєстрі за № 18410, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення набрало законної сили 24.12.2022 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як вже зазначалось, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Разом з тим, з наданих представником позивача доказів не вбачається, що права позивача є порушені, невизнані або оспорювані.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності у позові відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені ТОВ «УМ Факторинг» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлено 26.02.2024 року.

Позивач: ТОВ «УМ Факторинг», 04060 м. Київ, вул. Ризька, 73Г офіс 7/1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко