Справа № 473/86/24
РІШЕННЯ

іменем України

"28" травня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., позивача ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , представниці третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, в якому вказував, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка тривалий час проживає з батьком та знаходиться на його повному матеріальному утриманні.

У той же час відповідачка, зловживаючи спиртними напоями та підтримуючи аморальний спосіб життя, а також часто ведучи себе агресивно, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини та не створила елементарних умов для ОСОБА_7 відповідно до її потреб.

Враховуючи вказані обставини, позивач просив з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо ОСОБА_7 .

11 січня 2024 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування виконкому Бузької сільської ради Вознесенського району.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представниця ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю, У заяві також зазначила, що вона не має можливості утримувати доньку ОСОБА_7 , а залишення дитини у батька з позбавленням її батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Представниця третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказуючи на те, що це буде відповідати інтересам дитини.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки ОСОБА_5 , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , представниці третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачкою позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому суд встановив, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на підставі висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконкому Бузької сільської ради від 02 лютого 2022 року №10, постійно проживає з батьком та знаходиться на його матеріальному утриманні (а.с. 3, 7-8).

До цього ОСОБА_7 тимчасово проживала з батьком на підставі висновку, затвердженого рішенням виконкому Бузької сільської ради від 30 червня 2021 року №76 (а.с. 5).

У той же час відповідачка, зловживаючи спиртними напоями та підтримуючи аморальний спосіб життя, а також часто ведучи себе агресивно, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, у зв`язку з чим 10 лютого 2022 року притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 14-15).

З пояснень позивача та представниці третіх осіб вбачається, що ОСОБА_5 лише декілька разів на рік відвідувала доньку, такі зустрічі були нетривалими та безпредметними. Іншого зв`язку ОСОБА_5 з донькою не підтримує, не цікавиться її життям, вихованням, не утримує ОСОБА_7 матеріально.

Заходи впливу щодо відповідачки не мали необхідного довгострокового позитивного ефекту.

Відповідачка не працевлаштована, здійснює догляд за іншою малолітньою дитиною, за місцем мешкання характеризується посередньо (а.с. 74, 77).

Згідно копії довідки КНДЗ №11 «Веселка» від 09 листопада 2023 року №141 (а.с. 18) та характеристики на дитину КНДЗ № 11 «Веселка» (а.с. 21) вихованням ОСОБА_8 займається батько.

Разом з тим встановлено, що відповідачка не здійснює належне матеріальне утримання доньки.

Зокрема, згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2022 року (а.с. 16) з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_7 стягнуто аліменти у розмірі частини її заробітку (доходу).

Проте, відповідно до копії довідки про заборгованість за аліментами (а.с. 17) станом на 01 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_5 за аліментами становила 74 062,06 грн.

Суд відповідно до вимог ст. 171 СК України не заслуховував думку малолітньої ОСОБА_9 щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки дитина за своїм віком та рівнем розвитку не може її висловити.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч.ч. 1, 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним».

Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги визнання відповідачкою позову та письмовий висновок Органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконкому Бузької сільської ради від 22 листопада 2023 року №96, суд вважає доцільним позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_7 , оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вознесенська Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв