Дата документу 30.05.2024 Справа № 337/626/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/626/24 Пр. № 22-ц/807/1058/24 Головуючий у 1-й інстанції Ширіна С.А. Повний текст складено 15.03.2024 року
Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (надалі ПАТ ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, стягнення витрат на правничу допомогу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2024 року

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-33), в якому просив стягнути з відповідача одноразово грошову суму в розмірі 60000,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (а.с.80-83).

В обґрунтування позову сторона позивача зазначала, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 1998 року по 2023 рік за робітничим професійним напрямком («слюсар-ремонтник»). Загальний стаж роботи 46 років 10 місяці, стаж за професією 25 років 01 місяці, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 01 місяців, 01.08.2023 був звільнений за власним бажанням, наразі не працює.

Умови праці на підприємстві відповідача (на робочому місці) не відповідали безпечним стандартам. Відповідно до акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 16.11.2023, встановлено позивачу діагноз: «Хронічна радикулопатія шийна С6-С7 праворуч та попереково-крижова-L5-S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічними та больовими синдромами;Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість,помірного ступеня (3 ст. за кваліфікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 );Хронічний бронхіт 2 ст.,фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН-1-2 ст.(першого-другого ст.). Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаним професійним захворюванням 18.10.2023.

Відповідно до цього акту, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22.01.2024 позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності.

А отже, позивач в свої заявах по суті справи просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000, 00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ширіну С.А. (а.с.34).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.37) провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2024 року (а.с.60-63) позов позивача у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я 60000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, залишено без задоволення.

Стягнуто з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» () на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у своїй апеляційній скарзі (а.с.67-85) просило вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати у повному обсязі; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, розгляд цієї справи здійснювати за участі представника відповідача.

В автоматизованому порядку 04.04.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с.86).

Ухвалою апеляційного суду від 04.04.2024 року (а.с. 87) витребувано справу у суду першої інстанції, яка надана апеляційному суду 11.04.2024 року (а.с. 90).

В автоматизованому порядку 12.04.2024 року суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_5 у зв`язку із звільненням останньої у відставку (а.с.91-92).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 12.04.2024 року (а.с.93), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.94).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

22 листопада 2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача із додатками у цій справі (а.с.101-114), в якому у тому числі просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді 3000,00 грн.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В автоматизованому порядку 29.05.2024 року суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із перебуванням останньої у тривалій відпустці (а.с.124-125).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача по суті позовних вимог у цій справі при вищевикладених обставинах повністю, а в частині вирішення питання про судові витрати лише частково, керувався ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 , працював на підприємстві відповідача з 1998 року по 2023 рік за робітничим професійним напрямком («слюсар-ремонтник») (а.с.12-13). Загальний стаж роботи 46 років 10 місяці, стаж за професією 25 років 01 місяці, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 01 місяців, 01.08.2023 був звільнений за власним бажанням, наразі не працює (а.с.18).

Умови праці на підприємстві відповідача (на робочому місці) не відповідали безпечним стандартам. Відповідно до акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 16.11.2023, встановлено позивачу діагноз: «Хронічна радикулопатія шийна С6-С7 праворуч та попереково-крижова-L5-S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічними та больовими синдромами;Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість,помірного ступеня (3 ст. за кваліфікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 );Хронічний бронхіт 2 ст.,фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН-1-2 ст.(першого-другого ст.). Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаним професійним захворюванням 18.10.2023 (а.с.16-22).

Відповідно до цього акту, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22.01.2024 року позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності (а.с.30).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд першої інстанції правильно зіставив глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому, врахував: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що ОСОБА_1 , втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%, його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у позивача пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Суд першої інстанції врахував також і той факт, що позивач звільнився з підприємства не за станом свого здоров`я, а за власним бажанням.

Суд першої інстанції на підставі медичних документів позивача, складених у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, констатував, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються надалі (хронічні професійні захворювання тривають) його нормальні життєві процеси.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, суд першої інстанції правильно вважав такими, що не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичний біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна шкода, завдана ОСОБА_1 , в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками, як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний із професійним захворюванням, і якого позивачу вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальших стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивач розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку із необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати ліки.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції вважав за доцільне задовольнити позов, стягнувши з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 60000,00 грн.

Щодо оподаткування моральної шкоди, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пп. а) пп. 164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 Податкового кодексу України (далі ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Суд першої інстанції акцентував увагу представника відповідача на тому, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я. А отже, заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св 21).

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» є такими, що фактично дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Визначений судом першої інстанції загальний розмір моральної шкоди позивача, що підлягає стягненню лише одноразово однією сумою (ст. 23 ч. 5 ЦК України), є доведеним з боку позивача, розумним, співмірним та справедливим.

Суд першої інстанції правильно врахував у цій справі вищезазначений правовий висновок Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах, які є подібними із фактичними обставинами цієї справи, та якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Визначення судом першої інстанції остаточної суми відшкодування позивачу моральної шкоди при вищевикладених обставинах само по собі не може бути підставою для скасування оскаржуваного (правильного по суті) рішення суду першої інстанції у цій справі. Оскільки, якщо відповідачу є незрозумілим для виконання вищевказане оскаржуване рішення суду, останній може звернутися до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення рішення при його виконанні у порядку ст. 271 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ПАТ «ЗТМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Сторона відповідача не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі по суті позовних вимог (стягнення моральної шкоди).

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Не може вважатись доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі, додана повторно до апеляційної скарги відповідача апеляційному суду у цій справі індивідуальна податкова консультація апелянту ДПС України без дати та номеру (копія а.с. 81- 83), яка раніше вже надавалась цим відповідачем у цій справі суду першої інстанції до його відзиву, як відповідача, на позовну заяву позивача у цій справі, поданого через «Електронний суд» (додаток № 4 - а.с.49 та копія якого надсилалась відповідачем також в «Електронному суді» стороні позивача квитанція п. 5 додатків до цього відзиву а.с. 49), та яка вже була предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції у цій справі також в «Електронному суді» під час ухвалення вищезазначеного оскаржуваного рішення, що узгоджується із вимогами ЦПК України та що було перевірено апеляційним судом в «Електронному суді» також, так як ухвалою від 04 квітня 2024 року (а.с. 87) апеляційний суд витребував у суду першої інстанції дану справу не лише у паперовому вигляді, а також ще й в електронному вигляді одночасно, так як відповідно до пункту 15.3 статті 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, який набув чинності 18 жовтня 2023 року, розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами у формах, визначених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України, із урахуванням складності цієї справи (малозначна), фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг тощо (а.с. 121), критерію співмірності, розумності та справедливості, вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції:

- шляхом стягнення з відповідача судового збору у дохід держави, від сплати якого позивач при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції був звільнений в силу вимог закону,

- та на користь позивача документально підтверджених понесених (квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 24.02.2024 року на суму 10000,00 грн. (а.с.122), підписаним без зауважень адвокатом Біліченко О.О. та позивачем ОСОБА_1 , актом від 24.02.2024 року приймання виконаних робіт /послуг за договором про надання правової допомоги від 03.02.2024 року на загальну суму 10000,00 грн. з детальними розрахунком останніх: а саме: вивчення первісних матеріалів та консультація (фіксована оплата) -2000,00 грн., складання позову (фіксована оплата за один документ) -3000,00 грн., вивчення відзиву на позовну заяву відповідача «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» - 1000,00 грн.(фіксована оплата за один документ 1000,00 грн., складання відповіді на відзив «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (фіксована оплата) 2000,00 грн., представництво інтересів клієнта в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя в одному судовому засіданні:фіксована оплата за участь в одному судовому засіданні 2000,00 грн. (а.с.121), договором про надання правової допомоги б/н від 03.02.2024 року (а.с.119-120), ордером ЗП №1155824 від 03.02.2024 року (а.с.33, 118), які були надані стороною позивача у додатках до відповіді на відзив відповідача у цій справі ще суду першої інстанції через «Електронний суд» (а.с.53 зворот) під № 2 та які надсилались у тому числі відповідачу в «Електронному суді» (квитанція про надсилання у додатках у п. № 3,4 а.с. 53 зворот) , та які суд першої інстанції досліджував виключно в «Електронному суді» без їх роздрукування у цій справі, що узгоджується із вимогами ЦПК України, та які суд першої інстанції лише роздрукував та надав апеляційному суду для зручності у паперовому вигляді у подальшому у цій справі (а.с. 115-123), та які апеляційний суд мав можливість досліджувати та у тому числі досліджував також в «Електронному суді»,

з урахуванням заяви представника позивача у відповідях на відзив відповідача у суді першої інстанції про стягнення цих витрат з відповідача станом на 24.02.2024 року на загальну суму 10000,00 грн. витрати позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 6000,00 грн., підстави для ще більшого зменшення яких у суді першої інстанції були відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок держави судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору за апеляційну скаргу, враховуючи що позивач звільнений від сплати останнього в силу вимог закону.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що позивач також не має права на стягнення з відповідача у цій справі будь-якої суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді та зокрема документально підтвердженої на суму 3000,00 грн. з відповідача (ордер адвоката на представництво позивача у цій справі в апеляційному суді, квитанції, акти виконаних робіт, квитанції - а.с. 106-114),яка складається виключно із ознайомлення із апеляційною скаргою відповідача (1500,00 грн.) та складання відзиву позивача на останню (1500,00 грн.). Оскільки, апеляційний суд вважає достатньою загальну суму 6000,00 грн., яка вже була стягнута судом першої інстанції у цій справі з відповідача на користь позивача в якості компенсації його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі, враховуючи, що апеляційний суд розглядав дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, копія апеляційної скарги разом із додатками до неї та копією ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі надсилалась позивачу поштою рекомендованим листом (поштове повідомлення про вручення а.с.100), адвокат позивача - ОСОБА_2 зареєстрований у цій справі у програмі «Електронний суд» і тому він отримував копію апеляційної скарги і знайомився з останньою (право, а не обов`язок представника позивача в силу вимог ст. 43 ч. 1 п. 1 ЦПК України) виключно в «своєму електронному кабінеті» (довідка а.с.95, 98), належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), аподача позивачем вказаного відзиву на апеляційну скаргу відповідача у цій справі є виключно правом позивача, а не його обов`язком в силу вимог ст. 360 ЦПК України, і тому позивач виключно на свій власний розсуд забажав скористатись цією оплатною послугою його адвоката (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 30.05.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Трофимова Д.А.