Справа № 127/4344/23
Провадження № 2/127/507/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Національної Гвардії України, Вінницької міської ради, виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. про визнання недійсним договору дарування, свідоцтва про право власності, ордера на жиле приміщення, рішення № 1191 від 18.06.2020р. та визнання права власності, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Національної Гвардії України про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсними свідоцтва про право власності та визнання права власності. Позов мотивовано тим, що позивач та ОСОБА_2 проживали в цивільному шлюбі з 14.10.18р. по січень 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про церковну реєстрацію шлюбу. Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі та вимоги про визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна на даний час є предметом позовних вимог, які заявив ОСОБА_2 до Позивача (цивільна справа №128/1325/22 ). По даній справі ОСОБА_1 визнала факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з 14.10.18р. по січень 2020р. В зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджували б право власності на нерухоме майно, яке є спільною частковою власністю та набуте в період спільного проживання позивача та ОСОБА_2 , а саме - квартири АДРЕСА_1 , станом на період проведення підготовчого судового засідання по справі №128/1325/22 Позивач не заявляв зустрічний позов про визнання спільною частковою власністю квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності за Позивачем на 1/3 частку цього нерухомого майна та інші вимоги, а тому заявляє даний позов. В період спільного проживання позивача та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі, ОСОБА_2 , як військовослужбовець, відповідно до Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом МВС України від 28.07.2007 №278 отримав 24.12.2019р. двохкімнатну квартиру для постійного проживання на себе та членів сім`ї. Позивач, як член сім`ї, була присутня при урочистому врученні ключів на квартиру Позивачу та ОСОБА_2 та вважала, що квартира отримана і на неї як члена сім`ї. В січні 2020 року Позивач та ОСОБА_2 припинили спільне проживання. Після припинення спільного проживання ОСОБА_2 22.07.22р. звернувся до Вінницького районного суду з позовом до Позивача про поділ спільно нажитого майна (справа №128/1325/22). В процесі проведення підготовчого засідання по цій справі Позивач намагався відповідно до вимог ст.93 ЦПК України отримати докази щодо членів сім`ї, на яких отримана спірна квартира, однак, суд протокольною ухвалою від 18.01.23р. відхилив клопотання Позивача про надання ОСОБА_2 інформації про членів сім`ї, на яких отримана квартира АДРЕСА_1 . В зв`язку з відмовою ОСОБА_2 надати інформацію щодо членів сім`ї, на яких отримано спірну квартиру, та відмовою Вінницького райсуду в задоволенні клопотання про її надання, 23.01.23р. Позивач отримав інформаційну довідку №320876264 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої йому стало відомо, що ОСОБА_2 , разом з ОСОБА_3 , 08.10.21р. отримано свідоцтво про право власності, яке їм було видано Головним управлінням національної гвардії України, а відповідно про порушення прав Позивача, як члена сім`ї ОСОБА_2 на участь в набутті права на 1/3 частку власності в даній квартирі. ОСОБА_2 повинен був повідомити про зміни у складі сім`ї, яка перебувала на квартирному обліку, в зв`язку з тим, що з 14.10.18 року Позивач та ОСОБА_2 постійно проживали як чоловік та жінка однією сім`єю та вели спільне господарство, що, як убачається з позовної заяви ОСОБА_2 (справа №128/1325/22), він визнає, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України зазначена обставина не потребує доказуванню, однак, ОСОБА_2 не виконав вимоги закону, умисно, як мені стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно№320876264 від 23.01.23р. не включивши Позивача до складу членів сім`ї, які перебували на квартирному обліку. Вважає, що квартира, що отримана відповідачами 24.12.2019р., тобто в період перебування ОСОБА_5 на квартирному обліку під час проживання Позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю, повинна бути надана також на Позивача, як члена його сім`ї, позаяк ОСОБА_2 зобов`язаний був включити Позивача, як члена його сім`ї, в число осіб, які перебували на квартирному обліку, а відповідно Позивач мала право, як член сім`ї військовослужбовця, отримати у власність 1/3 частку спірної квартири. Зазначене свідчить, що передача спірної квартири у власність лише Відповідачів без врахування норм чинного законодавства порушує права Позивача на отримання житла, а відповідно на отримання Позивачем його частки у власність , а тому свідоцтво про право власності від 8.10.21р. серія та номер: СТЕ 075927 від 8.10.21р. на квартиру АДРЕСА_1 є недійсними, оскільки при видачі порушено права Позивача на отримання житла у власність, як члена сім`ї військовослужбовця. 3 інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно№320876264 від 23.01.23р. Позивачу стало відомо, що 31.05.22р., тобто перед подачею ОСОБА_2 позову до Позивача від 22.07.22р. про визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна зареєстрованого за Позивачем (справа №128/1325/22) ОСОБА_2 подарував належну йому на праві власності 54 частку спірної квартири ОСОБА_3 , яка на день подачі цього позову є власністю ОСОБА_3 . Просить визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та номер: НОМЕР_1 від 8.10.21р. видане Головним управлінням Національної Гвардії України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 . Визнати недійсним договір дарування ОСОБА_3 1 /2 частки квартири АДРЕСА_1 серія та номер: 1-385, виданого 31.05.22р., видавник: державний нотаріус Першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

27.02.2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

01.11.2023року представник позивача надала суду доповнену позовну заяву, згідно якої просила встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 14.10.18р. по 31.12.20р. Визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та номер: НОМЕР_1 від 8.10.21р. видане Головним управлінням Національної Гвардії України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 . Визнати недійсним договір дарування ОСОБА_3 1 /2 частки квартири АДРЕСА_1 серія та номер: 1-385, виданого 31.05.22р., видавник: державний нотаріус Першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. Визнати недійсним ордер на жиле приміщення №0048 від 10.07.20р. Визнати недійсним рішення Вінницької міської ради №1191 від 18.06.20р. Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.11.2023 року прийняти до провадження заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Національної Гвардії України про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсними свідоцтва про право власності та визнання права власності.

28.11.2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В.

Ухвалою суду від 28.11.2023 року залучено до участі в справі співвідповідача Вінницьку міську раду.

04.01.2024 року представник позивача надала суду уточнену позовну заяву, згідно якої просила встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 14.10.18р 31.12.20р. Визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та номер: НОМЕР_1 8.10.21р. видане Головним управлінням Національної Гвардії України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_1 . Визнати недійсним договір дарування ОСОБА_3 /г частки квартири АДРЕСА_1 серія та номер: 1-385, виданого 31.05.22р., видавник: державний нотаріус Першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. Визнати недійсним ордер на жиле приміщення №0048 від 10.07.20р. Визнати недійсним підп.3.25 п. 3 рішення Вінницької міської ради №1191 від 18.0б.20р. Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20.02.2024 року залучено до участі в справі співвідповідача виконавчий комітет Вінницької міської ради.

20.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала частково.

Представник відповідача Головного управління Національної Гвардії України в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Представник відповідачів Вінницької міської ради, виконавчого комітету Вінницької міської ради в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно з витягу з протоколу № 2 від 02.06.1998року молодшого сержанта ОСОБА_2 , склад сім`ї якого 3 чоловіка ( ОСОБА_2 ,, ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_3 дочка) поставили на квартирний облік для отримання житлової площі та включити в загальний список черговиків.

Витягом з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1191 від 18.06.2020року вирішено видано ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 33,00кв.м., військовослужбовцю військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України ст. прапорщику запасу ОСОБА_2 на склад сім`ї 2 особи: (він, донька ОСОБА_3 ), зі зняттям з квартирного обліку всієї родини.

Згідно ордеру на жиле приміщення № 0048 від 10.07.2020р. виданого ОСОБА_2 з сім`єю з 2 осіб на право зайняття жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом командувача Національної гвардії України № 467 від 08.10.2021року наказано органу приватизації державного житлового фонду, який знаходиться в повному господарському віданні чи оперативному управлінні ГУ Національної гвардії України забезпечити передачу квартири АДРЕСА_1 з державної власності ГУ Національної гвардії України у приватну, спільну часткову власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право власності від 08.10.2021року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 в рівних частках.

Згідно картки прийому заяви № 282307580 від 04.11.2021року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяву про державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № 282313327 від 01.11.2021року ОСОБА_2 , належить 1 /2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № 320876264 від 23.01.2023року ОСОБА_3 належить 1 /2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту ГУ національної гвардії України № 2/144 від 25.02.2022року про знищення справ 25.02.2022 під час дій в умовах військового стану в ході екстреного знищення матеріальних носіїв секретної інформації комісія органу приватизації державного фону, який знаходиться в повному господарському віданні чи оперативному управлінні Головного управління Національної гвардії України здійснила знищення документації щодо передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну, спільну часткову власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно договору дарування частки квартири від 31.05.2022року ОСОБА_2 передав у власність безоплатно ОСОБА_3 1/ 2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Позивач та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 14.10.2018 по 31.12.2020, і відповідач визнає позов в цій частині, а тому згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 25 листопада 1994 року по 22 лютого 2019 року проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_3 Західного ОТО Національної гвардії України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України - є військовим формуванні правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та -за протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльний діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористів організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Повноваження командувача Національної гвардії України передбачені статтею Закону України «Про Національну гвардію України», військовими статутами Збройних Сил України, а також Положенням про головний орган військового управління Національної гвардії України, затвердженим Указом Президента України від 28 березня 2014 року № 34-6/2014 «Питання головного органу військового управління Національної гвардії України» (із змінами та доповненнями).

Статтею 1 Указу № 346/2014 затверджено Положення про головний органом військового управління Національної гвардії України (далі - Положення № 346/2014).

Згідно з пунктами 1 та 8 Положення № 346/2014 передбачено, що головним органом військового управління Національної гвардії України є Головне управління НГУНачальником Головного управління НГУ є командувач Національної гвардії України Повноваження Головного управління НГУ визначені Законом України Національну гвардію України» та Положенням № 346/2014.

Водночас правове регулювання відносин між державою і громадянами Україні зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.

Свою діяльність орган приватизації Головного управління НГУ здійснює відповідно до Житлового кодексу України, Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та член їх сімей», «Про Національну гвардію України», Указу Президента України «Питання головного органу військового управління Національної гвардії України» від 28 березня 2014 року № 346, наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 № 396 «Про затвердження положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» зареєстрованого в Мін`юсті 29.01.2010 за №109/17404.

Перелік документів, що подає до органів приватизації громадянин, визначено пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404 (далі - Положення).

Суд вважає, що в даних правовідносинах слід застосовувати Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37 та Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984р. № 470.

Відповідно до п. 9 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР для одержання службового жилого приміщення відповідний працівник подає заяву адміністрації підприємства, установи, організації. До заяви додається довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописку. Члени сім`ї заявника, які бажають оселитися в службове жиле приміщення, дають письмову згоду на проживання в зазначеному приміщенні.

Абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями у межах норм і відповідно до вимог, встановленим Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом четвертим пункту 1 статті 12 зазначеного Закону України визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання.

Порядок надання військовослужбовцям та членам їх сімей врегульовано Інструкцією з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2007 № 278.

Відповідно до п.п. 1.3 пункту 1 глави 1 «Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом МВС України № 278 від 28.07.2007 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Абзацом другим та п`ятим пункту 18 Положення, зокрема, установлено подання громадянином до органів приватизації до заяви на приватизацію квартири копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо).

Згідно з п. 3.9. пункту 3 глави 3 Інструкції для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт, зразок якого наведено у додатку 6 на ім`я безпосереднього командира (начальника) про взяття на квартирний облік, який підписується членами сім`ї, що проживають разом з військовослужбовцем, мають самостійне право на отримання житла та разом з ним стати на квартирний облік та бажають разом з ним стати на квартирний облік.

На момент постановки на квартирний облік крім ОСОБА_2 на облік, як члени сім`ї були поставлені також його дружина та донька. Однак на обліку на отримання житла залишилися лише ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Протоколом засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 21.12.2019 № 12 затверджено рішення командування та житлово-побутової комісії Західного територіального управління стосовно надання житлової площі у м. Вінниця, у тому числі: з урахуванням пункту 52 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, надати двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 старшому прапорщику запасу ОСОБА_2 з родиною складом 2 особи, в тому числі: він, дочка ОСОБА_3 , 1998 р. н., зі зняттям з квартирного обліку.

Протоколом засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 10.06.2021 № 7 затверджено рішення надати дозвіл на приватизацію двокімнатної квартири АДРЕСА_3 старшому прапорщику запасу ОСОБА_2 з родиною складом 2 особи, в тому числі: він, дочка ОСОБА_3 , 1998 р. н.

ОСОБА_2 21.07.2021 звернувся із заявою до органу приватизації державного житлового фонду, який знаходиться в повному господарському оперативному управлінні Головного управління Національної гвардії України орган приватизації) про реалізацію його та членів його родини права на привативацію розподіленої їм житлової площі у м. Вінниця, та подав документи, визначені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

За результатами розгляду наданих ОСОБА_2 документів органом приватизації прийнято рішення від 30.07.2021 № 134, яким визначено задовольнити прохана наймача і передати квартиру АДРЕСА_3 у приватну, спільну часткову власність громадян: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Також органом приватизації видано свідоцтво про право власності серія НОМЕР_4 яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної, спільної часткову власність ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 в рівних частках.

Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року N 1865-IV "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", забезпечуються житловими приміщення відповідно до раніше встановленого законодавством порядку, тобто Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37.

Як вбачається з витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1191 від 18.06.2020, комітет вирішуючи питання щодо затвердження клопотання ГУ НГУ про видачу ордерів на жиле приміщення керувався Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37.

Відповідно до копії ордеру на жиле приміщення № 0048, вбачається, що за адресою АДРЕСА_4 , його видано ОСОБА_2 з сім`єю з 2 осіб.

Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Жоден з пунктів, перерахованих в ст. 59 ЖК України не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Пунктом 12 Положення №37 передбачено, що службові жилі приміщення надаються у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті, визначеному в установленому порядку.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація, що передбачено пунктом 16 Положення № 37.

Згідно з п. 19 Положення №37, рішення про надання службового жилого приміщення може бути переглянуто до видачі ордера, якщо виявляться обставини, які не були раніше відомі й могли вплинути на вказане рішення.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Ордер дійсний протягом ЗО днів (п.21 Положення №37).

Пунктом 22 Положення № 37 передбачено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Ордер на службове жиле приміщення може бути визнаний недійсним стосовно до підстав і порядку, встановлених статтею 59 Житлового кодексу УРСР (Пункт 24 Положення №37).

Пункт 25 Положення №37 передбачає, що до одержання службових жилих приміщень працівниками, яким вони можуть надаватися, поліпшення житлових умов цих працівників провадиться в загальному порядку відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім`ї. Наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним службове жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно (пункт 27 Положення №37).

Позивач проживала з ОСОБА_2 , однак доказів на підтвердження вчинення дій, передбачених Інструкцією, зокрема щодо спільного місця реєстрації з ОСОБА_2 , не надала, доказів того, що ОСОБА_1 стала на квартирний облік суду також не надано, що позбавляє її права на спірну квартиру.

Квартира, яка була приватизована одним із подружжя, якщо другий з подружжя не мав права на приватизацію або не захотів його реалізувати, належить до роздільного майна подружжя і є об`єктом права приватної власності лише цієї особи. Адже при приватизації житла одним із подружжя другий з подружжя не набуває автоматичного права щодо цього майна з усіма відповідними наслідками.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.02.2021р. у справі № 204/5407/17, від 28.04.2020р. у справі № 753/3440/17.

Більше того, у пункті 55 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР жиле приміщення надається громадянинові на всіх членів сім`ї, які перебувають разом з ним на квартирному обліку, а також на дітей, що народилися після взяття його на облік, і на дружину (чоловіка), яка пізніше вселилася на жилу площу, зайняту подружжям, що перебуває на обліку. Якщо вселення дружини (чоловіка) на жилу площу подружжя, що перебуває на квартирному обліку, неможливе, жиле приміщення надається на обох з подружжя, крім випадків, коли дружина (чоловік), яка окремо проживає в даному населеному пункті чи в приміській зоні, не потребує поліпшення житлових умов.

З огляду на вказану норму позивачка не перебувала на квартирному обліку разом з відповідачами, при її вселенні додаткова площа не надавалася у зв`язку з відсутністю підстав у неї для поліпшення житлових умов.

Крім того, вимога, яку ставить позивач щодо скасування ордеру, може призвести до незворотніх наслідків як для відповідачів, так і для самої позивачки, оскільки призведе до первісного стану квартирного обліку з втратою можливості відповідачів, а також позивача отримати житлове приміщення в тому числі у власність.

Частиною 1 ст.358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Спірна квартира була передана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі розпорядження Головного управління Національної гвардії України та свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 08.10.2021 згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тобто вказаний об`єкт нерухомого майна набутий ними внаслідок приватизації.

Позивач участі у приватизації не брала, не є співвласником чи власником спірної квартири, не проживає та не зареєстрована в ній, квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, тому відповідно до договору дарування серії та номер 1-385 від 31.06.2022, який посвідчено державним нотаріусом першої Вінницької державної нотаріального контори О. В. Шарком, будь-які права позивача не порушено, отримання її згоди на відчуження цієї квартири законодавством не передбачено.

Таким чином, ОСОБА_2 при укладенні договору дарування частки квартири серії та номер 1-385 від 31.06.2022 розпорядився майном, що належало йому на праві особистої приватної власності.

Укладаючи договір дарування від 31.05.22 1/2 частини спірної квартири, ОСОБА_2 не порушував вимог закону, даруючи частину спірної квартири, оскільки мав на це законні підстави та право розпоряджатися своєю часткою. Відповідно доводи позивача щодо недійсності договору дарування, укладеного між Відповідачами від 31.05.2022 частини спірної квартири підтвердження не знайшли.

З огляду на зазначене, виходячи із системного аналізу статей 31, 42 Житлового Кодексу України, постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 "Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», вимоги пунктів 4.1-4.6 Інструкції, згідно з якими існує прямий причинний зв`язок між перебування на квартирному обліку, який є єдиною підставою для забезпечення житлом для постійного проживання військовослужбовця та членів його сім`ї або особу, звільнену з військової служби, тобто житлові приміщення надаються військовослужбовцям, що перебувають на квартирному обліку, згідно з чергою, яка визначається часом узяття на облік або занесенням до списків на пільгове одержання житлової площі, а також розподіл житлової площі проводиться житлово-побутовою комісією зазначеної частини серед військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку.

Документи, що визначені абзацом п`ятим пункту 18 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та підтверджують родинні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період опрацювання органом приватизації заяви ОСОБА_2 не існували.

З викладеного вбачається, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження визнання недійсності рішення № 1191 від 18.06.2020 на підставі якого було видано ордер, а в подальшому свідоцтво про право власності, суд приходить до висновку що позов є необгрунтованим та безпідставним, а тому задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним ордеру, свідоцтва про право власності, рішення № 1191 від 18.06.2020 р., договору дарування та визнання права власності на 1 /3 частки квартири задоволенню не підлягають.

Щодо питання застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Згідно з приписами п. 5.3. глави 5 «Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень», ордер на житлове приміщення може бути визнаний недійсним у судовому порядку. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Ордер № 0048 на житлове приміщення виданий 10.07.2020, тобто під час ще спільного проживання позивачки з відповідачем 1. Тому відповідач 1 стверджує, що позивач знала про його видачу. Вимогу про визнання недійсним ордеру житлового приміщення позивач ставить лише 01.11.2023, тобто поза межами трирічного строку з моменту його видачі, передбаченого Інструкцією та ЦК України, хоча вперше позивач звернулася до суду з вимогою про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності ще 12.02.2023, тобто фактично мала таке право, але не скористалася ним.

Щодо вимоги про визнання недійсним рішення Вінницької міської ради слід зазначити, що рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1191 про службові житлові приміщення та заселення 57 квартир в житловому будинку по АДРЕСА_5 винесено 18.06.2020, тобто також у період спільного проживання позивачки з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час подачі позову до суду про визнання права власності на 1/3 частки квартири від 12.02.2023 позивач такої вимоги не ставила, хоча могла це зробити. Тобто в разі незгоди з таким рішенням мала можливість звернутися до суду протягом загального строку позовної давності, визначеної ЦК України.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Посилання на ч. 2 ст. 264 ЦК України, а саме, що позовна давність переривається у разі, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, у спірному питанні є недоречним, оскільки переривання перебігу позовної давності щодо заявлених позовних вимог не було.

Перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

В даному випадку суд приймає рішення з врахуванням відсутності порушеного права позивача, відповідно вважає застосування позовної давності недоцільним.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути ОСОБА_7 , на користь позивача 1073,60грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за вимогу немайнового характеру.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 14.10.2018 року по 31.12.2020року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.05.2024 року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Головне управління Національної Гвардії України, м. Київ, в3ул. Святослава Хороброго, 9А, .

Вінницька міська рада, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В., м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7.

Суддя: