Справа № 373/1012/24
Номер провадження 2/373/615/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі

головуючої судді Залеської А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

Короткий виклад позовних вимог та їх обґрунтування

Представник позивача ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №3718213 від 29.04.2021 у розмірі 49702,50 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з наступного: 2422,40 грн судовий збір; 6000,00 грн - витрати на професійну правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

29.04.2021 ОСОБА_1 в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» (URL: https://miloan.ua/), подала Заявку (Анкету-заяву) №3718213 на отримання кредиту в розмірі 20000,00 грн. ТОВ «МІЛОАН» направив ОСОБА_1 електронне повідомлення (SMS) з одноразовим ідентифікатором, при уведенні якого відповідачка підтвердила прийняття умов кредитного договору, який був відправлений кредитодавцем в особистий електронний кабінеті ОСОБА_3 . У такий спосіб між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про споживчий кредит №3718213 від 29.04.2021.

ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачці кредит у визначеному розмірі - 20000,00 грн шляхом зарахування коштів у день укладення договору (29.04.2021) на вказану позичальником платіжну картку.

У свою чергу, позичальник ОСОБА_1 відповідно до умов договору зобов`язана була повернути кредит 29.05.2021, сплатити одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 11 % від суми кредиту, що становить 2200,00 грн та відсотки за користування кредитом, нараховані за 30 днів кредитування за ставкою 1,25 % на залишок кредиту за кожен день користування коштами. Проте відповідачка не виконала належним чином своє грошове зобов`язання.

13.09.2021 первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН» на підставі Договору факторингу №07Т відступило право грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі до боржниці ОСОБА_1 за кредитним договором №3718213 від 29.04.2021, новому кредитору позивачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Сума грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 , яку первісний кредитор відступив позивачу та яку останні просить стягнути з відповідачки складає 49702,50 грн, з яких: 19000 грн неповернутий кредит (тіло кредиту); 2200,00 грн комісія за надання кредиту; 28502,50 грн заборгованість за відсотками.

Після відступлення права грошової вимоги відповідачка не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, а тому позивач, як новий кредитор, керуючись ст.ст. 514, 1082, 1084 ЦК України просить суд стягнути з неї на свою користь усю кредитну заборгованість в розмірі 49702,50 грн.

Процесуальні рішення та дії у справі.

Ухвалою від 15.05.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Відповідачці запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. У становлений судом відповідачка не подала відзиву на позов та не направила суду будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань. Поштову кореспонденцію від суду за місцем реєстрації, відповідачка не отримує.

Третя особа ТОВ «МІЛОАН» копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 15.05.2024, що підтверджено довідкою про доставку електронного документу. Пояснень щодо суті спору на адресу суду не направила.

Зважаючи на відсутність відзиву на позов та клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому розглянув справу на підставі письмових матеріалів, поданих позивачем, як передбачено ч.5 ст. 279 та ч.2 ст. 191 ЦПК України

Фактичні обставини та оцінка доказав, наданих позивачем.

29.04.2021 ОСОБА_1 через особистий кабінет на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» подала заявку на отримання кредиту (Анкету-заяву) №3718213, в якій містяться: відомості про особу позичальниці, суму кредиту 20000,00 грн, строк на який надається кредит - 30 днів, загальна сума до повернення ( сукупна вартість кредиту) - 29700,00 грн, до якої включено: 2200,00 грн - комісія за надання кредиту, 7500,00 грн - проценти за користування кредитом. В Анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду заяви позичальника №3718213, зокрема вказано, що заповнення заяви відбулось 29.04.2021 о 12:17:55, а підписання договору 29.04.2021 о 12:19:52 (а.с.14).

29.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» був укладений електронний договір №3718213 про надання споживчого кредиту (а.с.15-18).

У п. 6.1 цього договору зазначається, що кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема через сайт товариства та/або мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.2 договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору про його укладення.

Згідно з п 6.3 договору позичальник, приймаючи пропозицію товариства, підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує своє ознайомлення і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

За змістом кредитного договору, сторони погодили такі істотні умови: суму кредиту 20000,00 грн (п.1.2); проценти за користування кредитними коштами в розмірі 7500 грн, нараховані за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом в розмірі ( п. 1.5.2) та сплату одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 2200,00 грн, яка нараховується за ставко. 11% від суми кредиту (п.1.5.1), а також визначили строк надання кредиту (30 днів), тобто до 29.05.2021 (п.1.3, п. 1.4). Орієнтовна вартість кредиту склала 29700,00 грн (п. 1.5).

Додатком №1 до договору є Графік платежів, згідно якого у день закінчення строку, на який надається кредит, а саме: 29.05.2021 позичальник має повернути кредит 20000,00 грн; сплатити комісію 2200,00 грн та проценти 7500,00 грн. А всього: 29700,00 грн (а.с.19).

Аналогічні відомості наведено і в паспорті споживчого кредиту № 3718213 (а.с.20).

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються позичальнику шляхом зарахування їх на Картковий рахунок за реквізитами платіжної картки.

TOB «МІЛОАН» свої зобов`язання виконало, перерахувавши ОСОБА_1 20000 грн на картку VISA № НОМЕР_1 , що підтверджено платіжним дорученням від 29.04.2021(а.с.23).

13.09.2021 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (фактор) та ТОВ «МІЛОАН» (клієнт) уклали Договір факторингу №07Г, за умовами якого клієнт відступає фактору права вимоги за договорами кредиту, зазначеними в Реєстрі прав вимоги, що є додатком до договору, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (а.с.27-29).

Відповідно до витягу з Додатку до договору факторингу ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до боржниці ОСОБА_1 за договором №3718213 від 29.04.2021 на загальну суму боргу 49702,50 грн, з яких: 19000,00 грн тіло кредиту; 28502,50 грн відсотки; 2200,00 грн комісія (а.с.26).

Позивачем надано розрахунковий лист за підписом директора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» , з якого видно, що після переходу до позивача права вимоги за Договором №3718213 від 29.04.2021 розмір відступленої кредитної заборгованості ОСОБА_1 не змінився та становить 49702,50 грн (а.с.25).

На підтвердження наявності у відповідачки кредитної заборгованості до позову додано складену первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» інформацію на паперовому носії під назвою «Відомість про щоденні нарахування та погашення» за договором №3718213, яка охоплює розрахунковий період з 29.04.2021 по 04.08.2021 та ( а.с.21-22).

У цій «Відомості» зазначено, що у день закінчення 30-денного строку, на який надавався кредит, а саме: 29.05.2021 позичальником був внесений платіж, з якого: 1940,00 грн зараховані на сплату процентів; 1000,00 грн на сплату тіла кредиту; 1000,00 грн на сплату комісії за пролонгацію договору (а.с.21-22).

Згідно названої «Відомості про щоденні нарахування та погашення» у день укладання кредитного договору, 29.04.2021 позичальнику ОСОБА_1 окрім наданого кредиту - 20000,00 грн; нарахована та включена до заборгованості комісія за оформлення кредиту -2200,00 грн, а з наступного дня почалось нарахування щоденних процентів по 250,00 грн до 29.05.2021 за ставкою визначеною у п. 1.5.2 договору. У подальшому, зарахувавши частину внесених коштів (1000,00 грн) на погашення кредиту, внаслідок чого сума неповернутого кредиту зменшилась до 19000,00 грн, ТОВ «МІЛОАН» здійснив пролонгацію строку кредитування ще на 7 днів та продовжив нарахування процентів за користування кредитом до 05.06.2021 за ставкою згідно п. 1.5.2 договору, що узгоджується з положенням пункту 2.3.1.1 кредитного договору.

Після спливу 7-денного строку пролонгації договору, а саме: з 06.06.2021 кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» з посиланням на п. 1.6 почав нараховувати щодення проценти по 950 грн у день, а з 19.06.2021 по 190 грн у день. 04.08.2021 нарахування процентів припинилось. У підсумку згідно «Відомості» первісного кредитора на вказану дату ОСОБА_1 визначено кредитну заборгованість в сумі 49702,50 грн, з яких: по тілу кредиту 19000, грн; по процентам 28502,50 грн; по комісії 2200 грн. Пеня не нараховувалась (а.с. 22).

Правове регулювання спірних правовідносин.

Цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників (ч.1 ст. 1 ЦК України).

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Згідно з абз.2 ч.2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати ім`я особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; 2) електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 6 ст. 3 Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз.2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Мотиви, з яких виходив суд при вирішенні спору сторін та висновки суду.

Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи положення ч.1 ст. 638 ЦК України, ч.1 ст. 1054 ЦК України, ч.1 ст. 1047, ст. 1048 ЦК України та інші норми цивільного закону можна зробити висновок, що істотними (основними) умовами кредитного договору є предмет грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Кредитний договір може містити й інші (додаткові) умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг тощо.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Письмовими матеріалами, позивачем доведено, що 29.04.2021 між ТОВ «МІЛООАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №3718213 в електронній формі, за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 надано кредит в сумі 20000,00 грн на строк 30 днів до 29.05.2021. Сума до повернення (орієнтовна вартість кредиту) для позичальника становила 29700,00 грн, до якої окрім кредиту 20000,00 грн, увійшли проценти в розмірі 7500,00 грн, нараховані за ставкою 1,25% від суми кредиту за кожен день строку користування кредитом та одноразова комісія банку за надання кредиту в розмірі 2200,00 грн (11,00% від суми наданого кредиту).

У суду є підстави вважати, що кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконав та 29.04.2021 перерахував на картковий рахунок позичальниці ОСОБА_1 кредитні кошти 20000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням.

Також доведеною є та обставина, що 13.09.2021 за договором факторингу кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» відступив позивачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №3718213 від 29.04.2021, визначивши загальну суму заборгованості 49702,50 грн.

Вказана сума кредитного боргу та її складові (19000,00 грн тіло кредиту; 28502,50 грн - відсотки; 2200,00 грн комісія) наведені у витягу з Додатку до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 стосовно боржника ОСОБА_1 .

Проте додаток (Реєстр боржників) до договору факторингу з відомостями про боржника, підставу виникнення грошового зобов`язання, суму грошової вимоги та її складові не відображає порядку розрахунку боргу, що відступається новому кредитору, а тому не є належним доказом розміру заборгованості за кредитним договором.

За таких умов, перевіряючи обґрунтованість вимог нового кредитора (позивача у справі) про стягнення з боржника (відповідачки) кредитної заборгованості у розмірі 49702,50 грн, суд аналізує зміст кредитного договору, виконання договору сторонами та перевіряє правильність визначення розміру усіх складових цієї заборгованості на відповідність не лише умовам договору, а й вимогам закону.

У «Відомості про щоденні нарахування та погашення» за підписом директора ТОВ «МІЛОАН» відображено, що в останній день строку, на який надавався кредит, а саме: 29.05.2021 позичальниця частково погасила заборгованість, а саме: сплатила 1940 грн на погашення процентів та повернула 1000,00 грн кредитних коштів.

Верховний суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зауважив, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 № 911/3685/17.

Таким чином, зробивши часткову оплату заборгованості по кредиту в останній день строку кредитування, відповідачка ОСОБА_1 вчинила конклюдентні дії щодо визнання цього договору, суми наданого кредиту і, відповідно, визнання правомірності грошової вимог кредитодавця станом на 29.05.2021 (день внесення платежу).

У свою чергу, кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» прийняв часткову оплату по кредиту та на підставі п. 2.3.1.1 кредитного договору здійснив пролонгацію строку кредитування на попередніх умовах (за ставкою 1,25% в день) ще на сім днів, тобто до 05.06.2021, за що відповідачка сплатила додаткові 1000 грн комісії.

Простим арифметичним методом, використовуючи дані, вказані у «Відомості про щоденні нарахування та погашення», судом встановлено, що в період з 29.04.2021 по 05.06.2021 кредитодавець ТОВ «МІЛОАН на підставі п. 1.5.2 договору (процентна ставка 1,25 % в день) нарахував позичальниці ОСОБА_1 щоденні проценти у сумі 9162,50 грн.

Таким чином, на підставі даних з «Відомості» кредитодавця, враховуючі внесені відповідачкою платежі, суд визначив суму кредитної заборгованості відповідачки станом на день закінченню строку кредитування, який з урахуванням договірної пролонгації сплив 05.06.2021. На цю дату ОСОБА_1 мала наступну заборгованість за основним кредитним зобов`язанням: 19000,00 грн - неповернутий кредит (20000 грн 1000 грн); 7222,50 грн - процент за користування кредитом (9162,50 грн 1940,00 грн).

В подальшому, згідно «Відомості про щоденні нарахування та погашення», починаючи з 06.06.2021 кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» з посиланням на п. 1.6 договору розпочав нарахування щоденних процентів на залишок неповернутого кредиту (19000, грн) у розмірі більшому ніж раніше, а саме: 950 грн щодня замість попередніх 237,50 грн, що нараховувались за ставкою згідно п. 1.5.2 договору.

Водночас, судом встановлено, що проценти згідно п. 1.6 договору нараховувались у період з 06.06.2021 по 04.08.2021, тобто поза межами строку, на який надавався кредит, та у сумі склали 21280,00 грн.

У змісті позовної заяви немає жодного пояснення нарахування таких процентів, а у наданій позивачем «Відомості» не зазначено пункт договору або норму закону, які визначають порядок нарахування та вид процентів.

За таких обставин суд, самостійно проаналізував умови договору щодо порядку та підстав нарахування процентів після закінчення строку, на який надавався кредит, встановив їх юридичну природу та перевірив нарахування на відповідність умовам договору та вимогам закону.

Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 роз`яснив наступне.

Проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку, на який надано кредит (позику). Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Порядок виплати цих процентів врегульований частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим вони можуть бути нараховані та стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Як зазначив Верховний Суд у згаданій постанові, після закінчення строку дії кредитного договору, тобто строку, на який надавався кредит, або у разі пред`явлення банком вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування кредитором процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача.

Пунктом 1.7 Договору про споживчий кредит №3718213 від 29.04.20221 визначено тип процентної ставки з цим договором - фіксована.

Відповідно до умов, зазначених в Анкеті-заяві та у п. 1.5.2 договору про споживчий кредит для нарахування процентів за користування кредитними коштами визначена ставка у розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Строк користування кредитом в Анкеті-заяві та у п. 1.3, п. 1.4 договору визначений 30 днів з кінцевою датою повернення 29.05.2021. Саме ця процентна ставка взята за основу при складанні графіку платежів та визначення орієнтовної вартості кредиту.

Водночас, у п. 1.6 кредитного договору передбачена так звана «стандартна (базова)» процентна ставка за користування кредитом, яка становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

У чому полягає стандартність такої високої процентної ставки суду з`ясувати не вдалося.

Водночас, суд встановив, що збільшена (у порівнянні з п. 1.5.2) процентна ставка згідно п. 1.6 договору не являється розрахунковою величиною процентів за користування кредитом під час дії договору (строку кредитування). Саме тому її розмір, та назва не згадується в Анкеті-заяві, де викладені основні (істотні) умови кредитування. Ця ставка також не взята за розрахункову величину при визначенні орієнтовної вартості кредиту, за цією ставкою не складався і Графік платежів.

Разом з тим, суд звернув увагу, що вища процентна ставка (5,00% в день), що вказана у п. 1.6 Договору та має назву «стандартна (базова)» використовується у змісті договору як розрахункова величина при визначенні відповідальності за прострочення позичальником грошового зобов`язання.

Так, зі змісту п. 2.3.1.2. кредитного договору випливає, що стандартна (базова) ставка застосовується, якщо позичальник продовжив користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Тобто, процентна ставка, визначена у п. 1.6 договору застосовується як відповідальність за неповернення кредиту у строки та на умовах, встановлені договором.

У свою чергу пунктом4.2. договору визначено: У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та неустойку (пеню) лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків та пені є безпідставним. Після настання строку виконання зобов`язання, у випадку його прострочення боржником, кредитор має право на отримання гарантій ( в тому числі процентів) відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка носить компенсаторний характер. За змістом цієї норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5 ч.3 ст. 18 Закону);

Аналогічна за змістом норма міститься в абз. 2 ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», де наголошується, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Зазначена норма (зі змінами, згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023) стосується різних видів цивільної відповідальності, у тому числі відповідальності визначеної у ч.2 ст. 625 ЦК України, яка застосовується у випадку допущення споживачем прострочення виконання свого грошового зобов`язання за кредитним договором.

Вказане дає суду для висновку, що положення абз. 2 ч.2 ст. 21 Закону про споживче кредитування з урахуванням правил ч.2 ст. 5 ЦК України має зворотну дію в часі.

З огляду на те, що відповідачці був наданий кредит у розмірі 20000,00 грн на строк 30 днів, який в подальшому згідно умов договору пролонговано ще на сім днів, і по закінченню цього строку (05.06.2021) вона не повернула 19000,00 грн кредитних коштів та не сплатила 7222,00 грн відсотків нарахованих за користування кредитом, у суду є підстави вважати, що ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання, за що має нести відповідальність передбачену ч.2 ст. 625 ЦК України у спосіб сплати кредитору процентів, передбачених договором (п.4.2, п. 1.6). Сукупний розмір таких процентів для відповідачки як споживача кредитних послуг згідно абз. 2 з ч.2 ст. 21 Закону про споживче кредитування не може перевищувати 10000,00 грн (20000 грн : 2).

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 3718213 від 29.04.2001 у загальному розмірі 34222,50 грн, яка складається з наступного: 19000 грн неповернутий кредит; 7222,50 грн проценти за користування кредитом; 8000,00 грн проценти, передбачені ст. 625 ЦК України.

Максимально допустимий розмір процентів за порушення виконання грошового зобов`язання боржником (ст. 625 ЦК), які підлягають стягненню з відповідачки у цій справі суд зменшив з 10000 грн до 8000,00 грн з урахуванням надмірно високої процентної ставки, визначеної договором для таких цілей та того, що відповідачка частково на погашення кредитного боргу в останній день строку кредитування внесла платіж на суму 3940,00 грн.

При цьому суд зауважує, що нарахування процентів, як відповідальність за невиконання кредитного зобов`язання, кредитодавець припинив 04.08.2021, тобто до введення в Україні режиму воєнного стану 24.02.2022. Передбачена договором пеня взагалі не нараховувалась. А отже у даній справі не допущено виходу за межу цього строку будь-яких нарахувань як відповідальності особи у кредитних відносинах.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення комісії, суд виходить з наступного.

До позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 49702,50 грн позивач, окрім суми кредиту та процентів, також включив 2200,00 грн комісії та назвав таку вимогу у змісті позову: «заборгованість за комісійними винагородами».

У пункті 1.5.1 Договору про споживчий кредит № 3718213 від 29.04.2021 передбачено комісію за надання кредиту: 2200,00 грн, яка нарахована за ставкою 11 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідна комісія разом з процентами за користування кредитом включена до загальних витрат позичальника (п. 1.5 договору).

Згідно з ч.3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 за №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, надання грошових коштів (кредиту) за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку (кредитодавця), і виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту це обов`язок банку (іншої фінансової установи), який отримав на те ліцензію, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється. Надання кредиту та моніторинг заборгованості по кредиту є операцією, яка відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором.

Відповідні висновки Верховного Суду стосуються усіх суб`єктів фінансових послуг з надання кредиту (позики).

Отже суд дійшов висновку, що умова кредитного договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця (банку або іншої фінансової установи) одноразової комісії за надання кредиту, не відповідає вимогам закону, порушує публічний порядок на ринку фінансових послуг та спрямована на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабшої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

До такого ж висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах в справах № 686/1696/15-ц від 09.12.2020, № 622/1148/13-ц від 09.12.2020, № 236/2227/17-ц від 09.12.2020, № 724/1391/16-ц від 25.11.2020 та багатьох інших.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Відтак, умови кредитного договору, які встановлюють обов`язок клієнта сплатити фінансовій установі комісійну винагороду за надання кредиту, визнаються судом нікчемними, оскільки це не відповідає юридичній природі кредитного договору (ст. 1054 ЦК) та суперечить вимогам ч.3 ст. 55 Закону Про банки і банківську діяльність.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» неправомірно визначив в умовах Договору про споживчий кредит № 3718213 від 29.04.2021 обов`язок позичальника ОСОБА_1 сплатити комісію за надання кредиту 2200,00 грн та, відповідно, безпідставно відніс її до загальних витрат споживача (сукупної вартості кредиту).

Отже, вимога позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНСС» в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 комісії в розмірі 2200,00 грн, що є винагородою (платою) за надання кредиту, задоволенню не підлягає.

Інший висновок суду не відповідав би принципу законності та справедливості.

Розподіл судових витрат

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

За правилами ч.1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судовий збір - 2422,40 гривень та витрати на професійну правову допомогу в сумі 6000,00 грн.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2422,40 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону про судовий збір, що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету.

За правилами ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення заборгованості 49702,50 грн.

Оскільки, суд частково задовольняє позовні вимоги на суму 34222,50 грн, що становить 68,85% від ціни позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1667,82 грн (2422,40 грн х 68,85%).

Понесені витрати на професійну правничу допомогу позивач підтверджує Договором №42649746 від 11.12.2023 укладеним ТОВ «ДЖІДЖИ ФІНАНС» з Адвокатським Бюро «Анастасії Міньковської», в якому наведена тарифікація надання послуг клієнту; Додатковою угодою від 09.02.2024 до Договору про надання правової допомоги, де звужено предмет договору та в п.1.2 визначено: здійснення представництва та захист клієнта у справі щодо стягнення кредитною заборгованості з ОСОБА_1 ; копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_4 ; Актом від 20.02.2024 на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги; Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської» у справі за позовом про стягнення кредитної заборгованості, де міститься опис та вартість послуг: правовий аналіз спірних правовідносин та юридичні рекомендацій 2250 грн; складання позовної заяви 3000 грн; формування додатків до позовної заяви 750 грн. Всього 6000 грн.

При визначенні суми відшкодування витратна професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на послуги адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»; від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Оцінюючи складність цієї справи як типову та малозначну, враховуючи предмет спору; якість змісту позовної заяви, де мінімально (загально) викладені обставини кредитування, виконання договору та виникнення заборгованості; не зроблено детальний розрахунок по всім складовим боргу, а також з огляду на те, що позовна заява з додатками складена (підписана), подана до суду та розіслана усім учасникам справи представником позивача за довіреністю Гайовою А.С., яка не є адвокатом та не має відношення до АБ «Анастасії Міньковської»; беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд зменшує заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу та визначає такі витрати в розмірі 2000 грн, що відповідає критерію реальності, розумності та справедливості, а також є співмірним із наданими адвокатськими послугами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «МІЛОАН», про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Договором про споживчий кредит №3718213 від 29.04.2021 в розмірі 34 222,50 грн (тридцять чотири тисячі двісті двадцять дві гривні 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» понесені судові витрати в розмірі 3667,82 грн (три тисячі шістсот шістдесят сім гривень 82 копійки), з яких: 1667,82 грн судовий збір; 2000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасники справи:

позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112; ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

третя особа ТОВ «МІЛОАН», місцезнаходження: вул. Багговутівська, буд. 17-21, м. Київ, 04107; .

Суддя А.О. Залеська