Провадження № 2/752/117/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 лютого 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.

за участі сторін: позивача ОСОБА_1

представника позивача Климовича - адвоката Маслака О.І.

представника відповідача військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 , у місті Києві, в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до начальника спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальника відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання утриматись від вчинення дій та стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями,

встановив:

21.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними, зобов`язання утриматись від вчинення дій та стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями до начальника спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальника відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено, що він займає посаду інспектора відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) військової частини НОМЕР_1 вважає, що начальник спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 - своїми протиправними діями втрутились в його особисте життя, чим спричинили йому моральну шкоду, що виразилося у наступному. У військовій частині НОМЕР_1 проходить службу інспектор відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) старший лейтенант ОСОБА_6 . Вона йому подобається як жінка, про що він їй неодноразово повідомляв, а саме те, що в нього до неї серйозні почуття (з наміром мати з нею шлюб), як до жінки і приділяв їй різні знаки уваги. ОСОБА_6 реагувала (як йому здавалося) позитивно на його знаки уваги до неї. Він, діючи без порушень норм діючого законодавства та загальноприйнятих норм моралі, продовжував приділяти їй знаки уваги, оскільки має право на своє особисте життя і бажання створити сім`ю, і надію на те, що ОСОБА_6 матиме згодом такі ж почуття до нього як і він до неї. Він неодноразово хотів поїхати в м. Миргород, Полтавської області з метою поговорити з батьками ОСОБА_6 з приводу його почуттів до їх дочки. Проте, начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 постійно без пояснень причин не підписував його рапорти про виїзд за межі гарнізону саме в м. Миргород, Полтавської області і неодноразово особисто говорив йому, що не дозволить йому їхати туди. Він пояснював йому, що його стосунки з ОСОБА_6 є його особистим життям і ніхто не має права в нього втручатися, навіть його командири, проте він на це ніяк не реагував. У зв`язку з чим він звернувся з відповідною заявою до військової прокуратури від 18.07.2018 року. На що отримав відповідь від 07.08.2018 року листом № 2601 від військової частини НОМЕР_1 за підписом командира військової частини ОСОБА_7 . В цьому листі, в тому числі, було зазначено, що в грудні 2017 року з приводу його відносин з ОСОБА_6 до військової частини НОМЕР_1 викликався його батько, і начальник спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 повідомили батька про його відносини з ОСОБА_6 , про те, що йому не буде дозволено виїзд у м. Миргород, Полтавської області, про те, що проблем на службі у нього немає, але якщо він продовжить приділяти увагу ОСОБА_6 , то вони створять проблеми на службі. Після отримання зазначеного вище листа з військової частини, він запитав у свого батька чи це відповідає дійсності. Батько підтвердив, що це відповідає дійсності, і що дійсно 21.12.2017 року зазначені вище посадові особи викликали його у військову частину і повідомили про вказані обставини. На думку позивача, відповідачі не мали права втручатися у його особисте життя, розголошувати про його особисті відносини з ОСОБА_6 його ж батьку (оскільки він повнолітній і самостійно вирішує з ким спілкуватися, з ким не спілкуватися, а також кого повідомляти чи не повідомляти про свої особисті стосунки з жінкою), створювати йому штучні перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_6 . Крім того, своїми протиправними діями відповідачі спричинили йому моральну шкоду. Після отриманого листа від військової частини та після розмови зі своїм батьком, він зазнав й продовжує зазнавати моральних страждань та утисків з боку відповідачів. Після повернення з місць проведення ООС, його безпосередній начальник ОСОБА_5 розпочав діяльність по притисканню його на службі, а саме: не дозволив піти у відпустку, оскільки в той же період у відпустці перебувала ОСОБА_6 , змушував одного його з відділу здавати мобільний телефон на зберігання при прибутті у військову частину, не виконав рішення по висновку останньої атестації згідно з Положенням про проходження служби особами офіцерського складу прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України щодо переміщення по службі на вищу посаду, що затримало, безпідставно, присвоєння чергового військового звання. Від зазначених вище дій, йому дуже боляче на душі, неприємно, оскільки він планував спочатку домогтися стосунків з ОСОБА_6 , і вже потім, як чоловік та дружина (або як співмешканці) прийти і повідомити про це своєму батьку (зробити такий собі сюрприз). А до цього моменту його батьку не було нічого відомо про його стосунки з ОСОБА_6 , і йому не хотілося, щоб взагалі хтось сторонній і, навіть, рідні дізналися про його нелегкі відносини з ОСОБА_6 . Крім того, йому дуже боляче від розуміння того, що потенційні відносини з ОСОБА_6 , що могли б призвести до створення сім`ї, можливо, вже ніколи не відновляться через протиправні дії відповідачів. Зазначене вище призвело до розчарування у можливості взагалі створити сім`ю, і може також негативно відобразитися на його військовій службі. Тому оскільки відповідачі проходять службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебувають з нею у трудових відносинах і вчиняли протиправні дії під час виконання ними своїх службових обов`язків - моральна шкода за їх протиправні дії має відшкодовуватись військовою частиною НОМЕР_1 . Свої моральні страждання та спричинену йому шкоду, яку необхідно стягнути з військової частини НОМЕР_1 , оцінив у 71 066, 84 грн.

Просив визнати протиправними дії начальника спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальника відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , які виразились у створенні перешкод у його спілкуванні з ОСОБА_6 , що є втручанням в його ж особисте життя; зобов`язати начальника спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальника відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 - утриматись від створення перешкод у його спілкуванні з ОСОБА_6 ; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь спричинену йому протиправними діями начальника спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальника відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 71 066, 84 гривень.

26.11.2018 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

26.01.2019 року до суду надійшли відзиви від відповідачів заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 та військової частини НОМЕР_1 , відповідно до змісту яких останні не визнали заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просили відмовити у задоволенні позову.

03.03.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач і його представник підтримали заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просили позов задовольнити.

Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні.

Відповідачі начальник спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 у судовому засіданні відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду інспектора відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) військової частини НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що, на його думку, начальник спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 - своїми протиправними діями втрутились в його особисте життя, чим спричинили йому моральну шкоду, що виразилося у наступному. У військовій частині НОМЕР_1 проходить службу інспектор відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) старший лейтенант ОСОБА_6 , як сподобалася йому, він неодноразово приділяв їй знаки уваги, намагався побудувати стосунки та створити сім`ю, у майбутньому. ОСОБА_6 певний період часу приймала його знаки уваги. У м. Миргород, Полтавської області проживають батьки ОСОБА_6 , а тому він неодноразово хотів поїхати до зазначеного населеного пункту з метою розмови з батьками ОСОБА_6 про його почуття до їхньої дочки. Проте, начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 постійно без пояснень причин не підписував його рапорти про виїзд за межі гарнізону саме в м. Миргород, Полтавської області. Він пояснював йому, що його стосунки з ОСОБА_6 є його особистим життям і ніхто не має права в нього втручатися, навіть його командири, проте він на це ніяк не реагував. У зв`язку з чим він звернувся з відповідною заявою до військової прокуратури від 18.07.2018 року. На що отримав відповідь від 07.08.2018 року листом № 2601 від військової частини НОМЕР_1 за підписом командира військової частини ОСОБА_7 . В листі, в тому числі, було зазначено, що в грудні 2017 року з приводу його відносин з ОСОБА_6 до військової частини НОМЕР_1 викликався його батько, і начальник спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 повідомили батька про його відносини з ОСОБА_6 , про те, що йому не буде дозволено виїзд у м. Миргород, Полтавської області, про те, що проблем на службі у нього немає, але якщо він продовжить приділяти увагу ОСОБА_6 , то вони створять проблеми на службі. На думку позивача, відповідачі не мали права втручатися у його особисте життя, розголошувати про його особисті відносини з ОСОБА_6 його ж батьку. Крім того, своїми протиправними діями відповідачі спричинили йому моральну шкоду. Після отриманого листа від військової частини та після розмови зі своїм батьком, він зазнав й продовжує зазнавати моральних страждань та утисків з боку відповідачів. Після повернення з місць проведення ООС, його безпосередній начальник ОСОБА_5 розпочав діяльність по притисканню його на службі, а саме: не дозволив піти у відпустку, оскільки в той же період у відпустці перебувала ОСОБА_6 , змушував одного його з відділу здавати мобільний телефон на зберігання при прибутті у військову частину, не виконав рішення по висновку останньої атестації згідно з Положенням про проходження служби особами офіцерського складу прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України щодо переміщення по службі на вищу посаду, що затримало, безпідставно, присвоєння чергового військового звання.

Заперечуючи проти позову, представником відповідача військової частини НОМЕР_1 зазначено, що з квітня 2017 року ОСОБА_6 неодноразово зверталася в усній формі до заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальника відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та у письмові формі (рапорти від 22.08.2018 року, 09.10.2018 року, 28.11.2018 року) до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 з клопотаннями про: проведення бесіди з ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що капітан ОСОБА_1 з весни 2017 року переслідував ОСОБА_6 , а саме: постійно ходив за ОСОБА_6 , телефонував їй та надсилав смс повідомлення, приїжджав до м. Миргород, Полтавської області, в той час, як ОСОБА_6 відвідувала своїх батьків; запобігання можливості відвідувати капітану ОСОБА_1 м. Миргород у зв`язку з переслідуванням ОСОБА_6 під час перебування її у батьків, а також постійними розмовами з її батьком, що призводять до погіршення стану його здоров`я.

Капітан ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до п. п. 49, 50 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі.

Статтею 32 Конституції України та ст. 3 ЦК України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте життя.

Однак, позивачем порушувались зазначені вище норми відносно іншого військовослужбовця ОСОБА_6 , про що остання неодноразово повідомляла у своїх рапортах, у зв`язку з чим заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , в межах наданих їй повноважень, проводили профілактичні бесіди з позивачем.

За правилами ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 9 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовці користуються усіма правами та свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами ЗСУ та іншими нормативно-правовими актами.

У вступі до Статуту внутрішньої служби ЗСУ та п. п. 28-31 розділу 1 частини 1, п. 58, абзацу 11 пункту 59 розділу 2 частини 1, п. 72, абзаців 5, 9, 12 п. 73 розділу 3 частини 1 визначено, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини. Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями; єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України ; за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців ; начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою ; начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником; командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів; командир (начальник) зобов`язаний проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення в мирний і воєнний час відповідає за безпосередню організацію і проведення заходів морально-психологічного забезпечення; за військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, виконання бойових завдань, правопорядку, повсякденної діяльності особового складу військової частини; за національно-патріотичну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців, членів їх сімей, працівників військової частини, їх соціальний захист. Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону); заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з виховної роботи зобов`язаний: вивчати та аналізувати морально-психологічний стан підрозділів, подавати допомогу командирам, начальникам родів військ і служб у поліпшенні морально-психологічного клімату у військових колективах; знати потреби і запити особового складу, вживати заходів для вирішення скарг і задоволення заяв, підтримувати зв`язок із сім`ями військовослужбовців, піклуватися про їх здоров`я, харчування, поліпшення матеріально-побутового становища особового складу; забезпечувати проведення конкретних заходів щодо зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу, згуртування військових колективів.

У зв`язку зі зверненнями ОСОБА_6 щодо проведення бесіди з ОСОБА_1 та щодо запобігання можливості відвідувати останньому місто Миргород, Полтавської області у зв`язку з порушенням позивачем законних прав іншого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , керуючись п. 58, абзацом 11 п. 59 розділу 2 частини 1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 проводили бесіди з ОСОБА_1 щодо попередження неправомірних дій відносно старшого лейтенанта ОСОБА_6 , непристойної поведінки ОСОБА_1 , подарунків інтимного характеру позивачем ОСОБА_6 про що свідчать записи у журналах проведення індивідуально-виховної роботи з особовим складом.

У грудні 2017 року відповідно до п. 58, абзацу 11 пункту 59 розділу 2 частини 1, п. 72, абзаців 5, 9, 12 п. 73 розділу 3 частини 1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальник відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 проводили бесіду з батьком ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням позивачем законних прав іншого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - старшого лейтенанта ОСОБА_6 .

Відповідно до правил частини 2 статті 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 проживає окремо від свого батька, однак останні підтримують сімейні зв`язки, оскільки позивач сам повідомляв суду про намір зробити батьку сюрприз, у формі звістки щодо наявності у нього міцних стосунків з ОСОБА_6 .

На думку суду, не можуть бути визнані протиправними дії відповідачів і в частині щодо проведеної бесіди з батьком позивача, оскільки останні є членами сім`ї, мають близькі сімейні стосунки, незважаючи на вік ОСОБА_1 , а ситуація, що слалася навколо військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , набула значного резонансу, потребувала альтернативних способів вирішення з метою обмеження військовослужбовця ОСОБА_6 від надмірної та недоричної , на її думку, уваги (у вигляді інтимних подарунків) з боку військовослужбовця ОСОБА_1 .

Щодо тверджень позивача про його утиски на службі після повернення з ООС його ж безпосереднім керівником ОСОБА_5 , що полягали у забороні відпустки, оскільки в той же період у відпустці перебувала ОСОБА_6 , слід зазначити наступне.

26.06.2018 року капітан ОСОБА_1 прибув з відрядження з району проведення ООС на території Донецької та Луганської областей, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2018 року № 139.

З 09.07.2018 року по 27.07.2018 року старший лейтенант ОСОБА_6 перебувала у щорічній основній відпустці, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2018 року № 134.

З 12.07.2018 року по 31.07.2018 року капітан ОСОБА_8 був звільнений від виконання обов`язків у зв`язку з хворобою та перебував на лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ» Міністерства оборони України, відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2018 року № 150, від 15.07.2018 року № 153, від 25.07.2018 року № 163, від 31.07.2018 року № 169.

Відтак, позивач не міг перебувати у визначений вище період у відпустці.

Проаналізувавши надані сторонами докази на підтвердження їх вимог та заперечень, суд дійшов до висновку про відсутність в діях відповідачів будь-яких порушень відносно прав позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Звертаючись до суду з позовом, позивач також просив суд відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 71 066, 84 грн.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Тягар доказування в сфері компенсації моральної шкоди (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).

Однак, жодного доказу на підтвердження заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди позивач ОСОБА_1 суду не надав, а тому заявлені в цій частині вимоги також не підлягають задоволенню судом.

З огляду на вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до начальника спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальника відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання утриматись від вчинення дій та стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями, не підлягають задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до начальника спеціальної лабораторії (технічного захисту інформації) - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом ОСОБА_4 , начальника відділу експертних оцінювань спеціальної лабораторії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання утриматись від вчинення дій та стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк