Єдиний унікальний номер 235/2168/24
Провадження № 2/235/823/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря судового засідання Леонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі ТОВ «Краснолиманське») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 15.11.2004 по 02.07.2014, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

За час роботи на підприємстві відповідача набув хронічного професійного захворювання пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза загострення, ЛН І-ІІ ст. (один-два).

Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на ТОВ «Краснолиманське». Причиною виникнення професійного захворювання є пил фіброгенної дії з вмістом кремнію.

Згідно з довідкою МСЕК від 08.11.2023 йому повторно визначено 40% втрати професійної працездатності безстроково та встановлено 3 групу інвалідності безстроково у зв`язку з професійним захворюванням.

Зазначає, що має постійні скарги на стан здоров`я, змушений проходити лікування, має скарги на задишку при мінімальному фізичному навантаженні та зрідка у спокої, приступи задухи, кашель, біль у грудній клітині, болі в серці колюче-давлючого попереку з іррадіацією в ліву руку, слабкість, оніміння в лівій руці та судоми в ній, болі проходять після прийому нітрогліцерину, періодично виникають болі в попереку, підвищення АТ, наявна швидка втомлюваність, пітливість, загальна слабкість.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес та депресію.

Моральну шкоду, яка була завдана професійними захворюваннями, внаслідок яких він втратив здоров`я, позивач оцінює у 245 000 грн (а.с.1-5).

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження; позивачу надано право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня його отримання (а.с.27).

16 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» відповідачем подано відзив, в якому відповідач вважав позовні вимоги необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач влаштувався на підприємство відповідача, вже маючи стаж роботи в підземних умовах на іншому вугільному підприємстві. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес, тобто у шкідливих умовах праці стан здоров`я робітника буде погіршуватися поступово, що він не може не помічати.

Загальний стаж роботи у вугільній галузі позивача становить 29 років 6 місяців 26 днів, з них 9 років 7 місяців 18 днів на ТОВ «Краснолиманське». З цього вбачається, що в шкідливих умовах праці, що призвели до хронічного захворювання, позивач працював ще до працевлаштування у відповідача. Таким чином, отримання професійної хвороби саме на ТОВ «Краснолиманське» позивачем неможливе. Протиправних дій відносно позивача, які б знаходились у прямому причинному зв`язку з профзахворюванням, ТОВ «Краснолиманське» не вчиняло.

За всі періоди роботи на підприємстві відповідача позивач ніколи не скаржився на стан свого здоров`я, що могло б бути пов`язано з профзахворюваннями. Повідомлень про виявлення початкових стадій профзахворювань, необхідність додаткових обстежень або лікування відносно позивача до адміністрації відповідача не надходило.

Позивач не оскаржував результати періодичних медичних оглядів та не повідомляв роботодавця про невідповідність їх результату відносно дійсного стану здоров`я. Позивач або свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача про наявність ознак професійного захворювання, або був розрахунок в подальшому збагаченні за рахунок підприємства за професійним захворюванням.

Згідно з висновком МСЕК позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, яка відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009, є робочою. Інваліди 3 групи можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Ця група є робочою, але не забороняє позивачу в міру своїх можливостей працювати на тих роботах, що йому не протипоказані, а держава гарантує особам з інвалідністю рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства та створює для інвалідів потрібні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя згідно з їх індивідуальними здібностями та інтересами, в тому числі право на працю. Позивач права на працю не позбавлений, отже твердження позивача, що він є неповноцінним у трудовому відношенні і вже ніколи не повернеться до роботи, є безпідставним.

Не погоджується відповідач і з доводами позивача про те, що він є соціально незахищеним, так як згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» особи, що втратили працездатність на виробництві, мають право на отримання одноразової страхової виплати, щомісячних страхових виплат, пенсії, реабілітацію у сфері охорони здоров`я, санаторно-курортне лікування. У зв`язку з ушкодженням здоров`я позивач отримує щомісячні страхові виплати, які компенсують йому втрачений заробіток.

Позивач знав про погіршення свого фізичного стану, але умисно тривалий час не повідомляв відповідача про необхідність переведення його на іншу шкідливу або менш важку працю через погіршення стану здоров`я, тобто зловживав правом з метою подальшого особистого збагачення за рахунок не тільки ТОВ «Краснолиманське», але й за рахунок ДП «ВК «Краснолиманська», до якого теж пред`явив позов з тими ж вимогами.

Під час трудової діяльності позивач забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного й індивідуального захисту, що їх використовує працівник, а також санітарно-побутові умови відповідали вимогам нормативних актів про охорону праці відповідно до ст.158 КЗпП України.

Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися.

В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про допущення порушень з боку відповідача.

Позивачем не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Таким чином, сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків.

Захворювання постраждалого розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Краснолиманське». При цьому, звертаючи увагу на короткий строк роботи на підприємстві відповідача, який склав не більше ніж 24,34% від загального трудового стажу позивача, який переривався, враховуючи висновки комісії з акту П-4 від 15.02.2022, отримати професійну хворобу саме на ТОВ «Краснолиманське» було неможливо. Тобто законні права позивача не було порушено та позивачем не надано жодного допустимого доказу такого роду порушень відповідача, не зазначено, в чому полягає таке порушення, стосовно шкідливих факторів умов праці іншої технології видобутку вугілля на території України ще не запроваджено.

В медичних документах, що додані до позовної заяви, відсутні будь-які діагнози або медичні висновки щодо фактично наявних у позивача негативних змін у психологічному/психічному здоров`ї. Більш того, медичні документи не містять жодних скарг позивача на його незадоволений психічний стан або скарг з приводу негативних проявів, таких як, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими, критичне відношення до себе як до неповноцінного громадянина, психологічний дискомфорт, значне погіршення душевного спокою, на які посилається позивач у позовній заяві.

Як вбачається з довідки МСЕК та інших медичних документів, доданих до позовної заяви, позивачу не встановлено жодного діагнозу, який би свідчив про негативні зміни у його психічному стані.

Відповідно до виписки з історії хвороби позивача у нього не виявлено жодних інших захворювань, а також відсутні будь-які скарги позивача на його психологічний стан, тобто при проходженні медичного обстеження позивач не відчував тих негативних проявів, на які посилається у позовній заяві як на підставу своїх вимог, а відтак неможливо стверджувати, що такі прояви виникли у позивача саме через його фізичний стан здоров`я та внаслідок виявленого професійного захворювання.

Відтак, на думку відповідача, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт завдання йому моральної шкоди або наявність тих скарг на негативні психологічні прояви, які описує позивач у позовній заяві. Більш того, із доданих до позовної заяви медичних документів вбачається, що у позивача не виявлено жодного порушення або погіршення психологічного стану і позивач жодного разу не скаржився на свій психічний та психологічний стан при проходженні медичних обстежень на підприємстві, при оформленні профзахворювання.

Відповідач вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не надано обґрунтованого розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 245 000 грн, враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати професійної працездатності, не відповідають вимогам розумності і справедливості, а також судовій практиці.

З 23 травня 2020 року пункт «а» п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України доповнено словами «а також від шкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

Вимоги позивача відповідач вважає необґрунтованими і незаконними, такими, що суперечать судовій практиці. Вказана сума моральної шкоди, за думкою відповідача, завищена та не відповідає засадам розумності та справедливості. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Відповідач просив при ухваленні рішення прийняти до уваги, що ТОВ «Краснолиманське» здійснює витрати, пов`язані із забезпеченням життєдіяльності підприємства, виплатою заробітної плати працівникам, сплатою податків та інших обов`язкових платежів до державного бюджету. За таких підстав, кошти, які є в наявності у ТОВ «Краснолиманське», на теперішній час спрямовуються перш за все на цілі, пов`язані з підтримкою життєдіяльності підприємства.

На підставі наведеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.32-37).

18 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що факт моральних страждань позивача є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

У виникненні у позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача, про що зазначено у п.18 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16.02.2022.

Дії відповідача вважає неправомірними та такими, що призвели до незабезпечення виконання заходів з попередження професійних захворювань, чим спричинили моральну шкоду позивачеві.

Між сторонами склалися трудові відносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже, наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст.ст.153, 237-1 КЗпП України.

Хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі і відповідач як роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та безпечних умов праці, а тому, в даному випадку, наявна і вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання.

У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше.

Отже, даний факт, на думку представника позивача, є належним та достатнім для встановлення наявності вини відповідача у вчинених ним правопорушеннях та підлягає відшкодуванню спричиненої працівникові моральної шкоди, завданої внаслідок хронічного професійного захворювання, у зв`язку із незабезпеченням безпечних та здорових умов праці. Відповідач мав створити позивачеві належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Позивачем надані переконливі та змістовні роз`яснення, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода.

Заперечення факту наявності моральних страждань відповідачем через відсутність у позивача діагнозу або медичного висновку психолога чи психіатра, суперечить чинному законодавству, рішенням Конституційного Суду України та усталеній судовій практиці.

Зазначає, що Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей.

Розмір моральної шкоди позивач визначив, виходячи зі своїх душевних страждань.

Вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені, так як позивач зазнав ушкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, це ушкодження здоров`я із втратою 40% працездатності та встановленням йому 3 групи інвалідності, дані страждання у позивача є незворотними та триваючими, і на сьогоднішній день ці моральні страждання продовжуються.

В постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема, її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку. Отже, чинним законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином, грошові кошти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження його здоров`я, мають бути стягнуті без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

На підставі наведеного, сторона позивача наполягає на своїх позовних вимогах та просить їх задовольнити (а.с.42-48).

Дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Позивач працював у ТОВ «Краснолиманське» з 15.11.2004 по 02.07.2014 електрослюсарем підземним 4 та 5 розрядів з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.8-10).

Згідно з медичним висновком Лікарсько-експертної комісії (ЛЕК) про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19 січня 2022 року № 3/43, наданого Клінікою професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» за вих. № 161 від 21.01.2022, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання пневмоконіоз (q/q; 1/1), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза загострення, ЛН І-ІІ ст. (один-два). Захворювання професійне, встановлене вперше Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» (а.с.18, 40).

Як зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 15 лютого 2022 року комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці І.М. Буряком 16.02.2022, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, де позивач підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівень та концентрації яких перевищували нормативи (п.17).

Причинною виникнення у позивача професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії з вмістом вугільного діоксиду кремнію від 10 до 70% - фактична величина 30,3 70,8 мг/куб.м, при нормативному значенні 2 мг/куб.м (а.с.13-16).

У п.20 Акту комісією зазначено, що у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної галузі, та тим фактом, що ОСОБА_1 на момент розслідування працює в шкідливих умовах з 02.07.2014, встановити осіб, які порушили законодавство України з питань охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що привело до даного професійного захворювання, не вбачається можливим (а.с.13-16).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА № 120481, виданою Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м. Краматорська 07.11.2023, позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності з 26.10.2023 довічно, визначена потреба у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, рекомендовано «Д» терапевт, первинно встановлена 3 група інвалідності за професійним захворюванням з 26.10.2023 безстроково (а.с.19-20).

У відповідності до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1).

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`ям (п.1 ч.2).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5).

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно зі ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Згідно з роз`ясненнями пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ТОВ «Краснолиманське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отже, роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та безпечних умов праці.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами у справі: трудовою книжкою позивача, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності та встановлення групи інвалідності, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, виписками з медичної карти амбулаторного хворого, медичним висновком ЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, а тому заперечення відповідача в цій частині суд знаходить безпідставними.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у 50 000 грн.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21.

Таким чином моральна шкода у розмірі 50 000 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому у відповідності до п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задоволені позовні вимоги складають 20,41% (50 000 грн х 100% : 245 000 грн). На підставі цього підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеної частини позовних вимог в сумі 197,76 грн (968,96 грн х 20,41% : 100%).

Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.43 Гірничого закону України, керуючись ст.ст.13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (м. Київ, Шевченківський район, вулиця Хмельницького Богдана, 64, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (м. Київ, Шевченківський район, вулиця Хмельницького Богдана, 64, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 197 (сто дев`яносто сім) гривень 76 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції за правилами ст.ст.354, 355 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко