ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року

м. Харків

справа № 953/1368/23

провадження № 22ц/818/1822/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року в складі судді Зуб Г.А. по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задоволено.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2024 року.

На вказане рішення суду 20 березня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 26 березня 2024 року справу витребувано з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 12 квітня 2024 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк 10 днів для сплати судового збору в розмірі 14 828,27 грн або надання доказів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору відповідно до закону (розмір доходу за попередній календарний рік (2023 рік)), з дня отримання копії цієї ухвали.

27 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив звільнити його від сплати судового збору та надав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 29 червня 2019 року є фізичною особою-підприємцем. Також ОСОБА_1 надав заключну виписку за період з 01 січня 2022 року по 23 квітня 2024 року, з якої вбачається, що за період з 01 лютого 2022 року по 04 січня 2022 року були наступні операції: перекази власних коштів, комісія за обслуговування рахунку за січень 2022 року, внесення власних коштів на оплату податків та ЄСВ за 4 квартал 2021 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 06 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без руху та надано йому строк 10 днів для сплати судового збору в розмірі 14 828,27 грн або надання доказів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору відповідно до закону (розмір доходу за попередній календарний рік (2023 рік)), з дня отримання копії цієї ухвали.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що надані представником ОСОБА_1 документи на підтвердження обставин, викладених у заяві, не є беззаперечними і достатніми доказами скрутного майнового стану ОСОБА_1 та достовірно не підтверджують факт неможливості сплати останнім судового збору, оскільки заявником не надано доказів про наявність чи відсутність у нього інших доходів.

Вказана ухвала судді доставлена до електронних кабінетів ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 06 травня 2024 року о 13:46, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 189-190).

Однак, апелянтом вказані недоліки до теперішнього часу не усунуто. Квитанції про сплату судового збору чи будь-яких заяв або клопотань, пов`язаних з апеляційною скаргою, від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Принцип юридичної визначеності як складова частина конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянта самостійно цікавитися перебігом розгляду його скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянта свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права та зловживання правом на апеляцію.

Частиною 2 статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, вважаємо за необхідне визнати апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернути її апелянту.

Апелянту роз`яснюється, що відповідно до ч.2 ст.357, ч.7 ст.185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення (а саме, в разі сплати судового збору та подання апеляційної скарги в передбаченому законом порядку).

Керуючись ч.3 ст.185, ст.357 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року в складі судді Зуб Г.А. по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина