Справа № 308/9700/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 травня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Ужгородського районного суду від 31 липня 2023 року у справі № 308/9700/17 ( Головуючий: Бенца К.К.)

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання права іпотеки на нерухоме майно, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № KF 50773 вір 11.07.2008 року між позивачем та ( ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 23 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Котляровою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2939, згідно якого Іпотекодавиць надав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: картиру № НОМЕР_1 площею 58.6 кв.м. що розташований в м. Ужгороді по проспекту Свободи Закарпатської області.

Дана квартира є предметом іпотеки по кредитному договору № KF 50773 від 11.07.2008 року, укладений між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк, ВАТ «Фольксбанк», ПАТ «Фольксбанк»») та ОСОБА_4 зі змінами та доповненнями, згідно якого позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 230 000,00 дол. США на купівлю житла з кінцевим строком погашення не пізніше 10 липня 2028 року.

За користування кредитом позичальник взяв на себе зобовязання щомісячно забезпечити сплату процентів у розмір 12,5% річних.

Оскільки позичальник перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах, у липня 2011 року позивачем було подано позовну заяву про звернення стягнення на вказану квартиру.

14.05.2013 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду позов було задоволено і станом на 28.09.2017 року дане рішення виконане не було ні частково, ні в добровільному порядку, ні в примусовому порядку ДВС.

Позивач вважає, що порушення позичальником його договірних зобовязань по кредитному договору чітко встановлено даним рішенням суду і Банком повністю доведені обставини наявності непогашеної кредитної заборгованості позичальника перед банком.

Позивач зазначає, що в квітні 2012 року власником предмету іпотеки став ОСОБА_2 і до нього перейшло право власності на предмет іпотеки набув статус іпотекодавця.

Позичальник своїх договірних зобовязаннь згідно вказаного рішення не виконав, чим має заборгованість перед банком у сумі 754 952, 64 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 року становить 19 985 732,92 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту 225 829,71 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 року становить 5 978 351, 53 грн.; заборгованість по процентах 438 964,05 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 року становить 11 620 620,68 грн., пеня 90 158,88 дололарів США що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 2 386 760,71 грн.

ОСОБА_3 стала новим власником іпотечного майна на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.07.2017 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. і право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_3 та іпотечний договір є дійсним і за клопотанням позивача судом була залучена до участі у справі у якості співвідповідача.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представники позивача неодноразово уточнювали заявлені ними позовні вимоги та 30.11.2021 року змінили предмет позову і просили визнати за АТ «Таскомбанк» право іпотеки на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 58.6 кв.м. реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 000 на підставі Іпотечного договору, посвідченого 23.07.2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. за реєстровим номером 2939.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року в розмірі 754962,64 доларів США, з яких : заборгованість по кредиту 225 829,71 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. (26,472830 за 1 долар США) становить 11 620 620,68 грн.; пеня 2 386 760,71 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 23.07.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського МНО Котляровою Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2939, а саме квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежим експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Ужгородського міськрайоного суду від 31 липня 2023 року у задоволенні змінених позовних вимог ПАТ «ВіЕС Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- ОСОБА_4 про визнання права іпотеки на нерухоме майно, звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду АТ «Таскомбанк» подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як укладаючи між родичами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , договір купівлі- продажу 03 березня 2012 року відповідачі переслідували мету не допустити у майбутньому можливість банку задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості. Записи про іпотеку та заборону були вилучені на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2011 року у справі № 2-6499/11, яке в подальшому 23.08.2012 року було скасовано у цій же справі. Крім того, вже знаючи та усвідомлюючи про скасування вказаного рішення суду, тобото про залишення в силі Іпотечного договору , а також наявність рішення у справі №308/4816/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_2 25.07.2017 року здійснив подальше відчуження спірного іпотечного майна ОСОБА_3 , яка перед укладенням цього договору могла і повинна була пересвідчитися про чистоту правовстановлюючих документів на спірну квартиру, яку мала намір придбати, а також на підставу для скасування обтяжень іпотекою даної квартири. При тому, що в Державному реєстрі речових прав прав на нерухоме майно зазначено про рішення в судовій справі, на підставі якого скасовувались обтяження іпотекою, а в Єдиному державному реєстрі судових рішень можливо перевірити законність таких рішень. Таким чином, є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем спірного майна оскільки мала змогу довідатися про історію обтяжень на спірну квартиру, а відсутність таких обтяжень на момент укладання договору купівлі- продажу не може свідчити про однозначну добросовісність покупця. Оскільки, обтяження іпотекою спірної квартири були припинені на підставі судового рішення, яке було скасоване, і в подальшому було реалізовано ОСОБА_3 , про що остання могла безперешкодно дізнатися з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також з Єдиногодержавного реєстру судових рішень і є підстави стверджувати, що вона є недобросовісним набувачем спірного майна і по суті прийняла на себе ризики подальших дій банку, як кредитора, відносно спірного майна. АТ`Таскомбанк» обрав належний спосіб захисту та може визнати за собою право іпотекодержателя на квартиру АДРЕСА_3 , доводячи недобросовісність кінцевого власника спірного майна. Так як відсутні підстави для припинення договору іпотеки, передбачені ст..17 Закону України «Про Іпотеку» та враховуючи, що ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем спірної квартири, є всі підстави вважати, що банк у судовому порядку може визнати право іпотеки на спірну квартиру та звертати на неї стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Розгляд справи проведено в режимі відеоконференції.

Заслухавши поясненя представника АТ «Таскомбанк» - Писаренко О.В., який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - адвоката Дорош І.А., та представника ОСОБА_1 -адвоката Піца М.М., які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено судом, 11.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон БАНК» та громадянином України ОСОБА_4 був укладений Кредитний договір № KF 50773 з подальшими змінами та доповненнями згідно умов якого Банк надав їй грошові кошти в розмірі 230 000 дол. США на купівлю житла , зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % відсотків річних , строком на 20 років, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та в розмірах передбачені умовами кредитного договору.

Із метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон БАНК» ( правонаступником якого є АТ`Таскомбанк») та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір від 23 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Котляровою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2939, згідно якого Іпотекодавець - ОСОБА_1 надав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квратиру АДРЕСА_2 .

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ «Фольксбанк» звернувся в суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року та рішенням суду від 14.05.2013 року у справі № 308/4816/13-ц позов ПАТ «Фольксбанк» задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008року та за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2013 року у справі №308/4816/13 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 415 998,74 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 15.07.2011 року становить 3 315 925,90 грн. та 1300,00 грн. а всього 3 317 225,90 грн.

У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 58,6 кв., що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.12.1996 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою, який зареєстрований в КП «Ужгородське міжрайонне мале виробниче підприємство технічної інвентаризації» за реєстровим № 14900529, шляхом визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку» п.п. 14, 15, 16, 17, 18 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «Фольксбанк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого порядку, а кошти одержані від реалізації керувати на погашення заборгованості та витрат понесених позивачем за кредитним договором № KF 50773 від 11 липня 2008 р. укладеного з ОСОБА_4 Виселення з квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 та всіх громадян, що мешкають у ній.

Таким чином, банком використано своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому повторне звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було задоволено рішенням суду від 14.05.2013 року, на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 08.08.2018 року по справі №711/4423/16.

Разом із тим позивач у позовній заяві та у заяві про зміну предмету позову , що надійшла до суду 30.11.2021 року і містить остаточні позовні вимоги поизвача, а саме звернути стягнення на предмет іпотеки в межах суми боргу 754962,64 доларів США визначена позивачом станом на 28.09.2017 року і оскільки Банк вже звертався до суду з вимогою про дострокове стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки станом на 15.07.2011 року в розмірі 415 998,74 доларів США , які стягнуто судовим рішенням від 14.05.2013 року, яке набрало законної сили.

Таким чином, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти припиняється.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного суду №127/15672/16 від 08.11.2019 року, № 723/304/16 від 23.10.2019 року.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від нього може залежати, зокрема чинність чи припинення іпотеки і саме на позивача покладено обов`язок довести факт недобросовісності набувача майна.

Судом встановлено, що обтяження нерухомого майна, а саме спірної квартири були припинені 17.01.2012 року за заявою ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 26.12.2011 року у справі № 2-6499/11 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ( реєстраційний номер обтяження 7620039) та з Державного реєстру іпотек ( реєстраційний номер іпотеки 7620058), що стверджується даними інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 58033980 від 25.04.2016 року, а також відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Отже позивачем було оскаржено заочне рішення суду від 26.12.2011 року у справі № 2-6499/11 на підставі якого знято обтяження іпотекою іпотечного майна і ухвалою суду від 23.08.2012 року дане рішення було скасовано, а ухвалою суду від 18.03.2013 року позовну заяву ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки було залишено без розгляду і про ці обставини сторони не заперечують.

Суд першої інстанції встановив, що банку з 2012 року було відомо про той факт, що записи про іпотеку та заборону вилучено з державних реєстрів, однак ними не вчинялось будь-які діі щодо відновлення свого порушеного права, а право власності за ОСОБА_3 було зареєстровано приватним нотаріусом 25.07.2017 року тобто через 5 років після скасування заочного рішення, а з позовною заявою про визнання права іпотеки на нерухоме майно банк звернувся до суду тільки 29.11.2021 року.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного майна, на час набуття нею права власності на нерухоме майно у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна були відсутні будь які обтяження, право власності за нею було зареєстровано приватним нотаріусом 25.07.2017 року після п`яти років припинення обтяження на квартиру 17.01.2012 за заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2011 року, а тому відсутні підстави, які б свідчили про недобросовісність набувача майна ОСОБА_3 , що є є підставою для припинення іпотеки та відмови у задоволенні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю суд обґрунтовано зазначив у рішенні про відсутність підстав для застосування строку позовної давності по заяві відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають з встановлених обставин, із посиланням на вимоги ст.ст.509, 526,527, 530, 610, 611, 612, 626, 628, 629, 1049,1054 ЦК України, та докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини та мотиви їх відхилення зазначені у рішенні суду обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст. 374, 375,381-384 ЦПК України судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 24 травня 2024 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой