ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/698/24 Справа № 229/3292/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

/додаткова/

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №229/3292/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Родіон Геннадійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за заявою адвоката Гуревича Родіона Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення,

встановив:

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дінеро» задоволено частково. Додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правову допомогу, стягнутого з ТОВ «ФК «Дінеро» на користь ОСОБА_1 , змінено, зменшено цей розмір з 12 000 гривень до 6 000 гривень. В іншій частині додаткове рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року залишено без змін.

28 жовтня 2024 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява адвоката Гуревича Р.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з ТОВ «ФК «Дінеро» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Заява обґрунтована тим, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 134, абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомляла суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивачки, які вона понесла та планує понести, складає 5 000 гривень. Позивачем з метою захисту прав та інтересів під час розгляду апеляційним судом цивільної справи №229/3292/23 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 01 липня 2024 року з адвокатом Гуревичем Р.Г. Згідно до положень п.п 4.3 п. 4 договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 5 000 гривень. Оплата здійснюється на підставі рахунка адвоката у строк не пізніше 15 банківських днів із дати отримання рахунку. Згідно акту про прийняття-передачу наданих послуг від 25 жовтня 2024 року підтверджено надання послуг ОСОБА_1 адвокатом Гуревичем Р.Г. та визначена їх вартість. До вказаного акту додано звіт про надану правову допомогу.

У зв`язку з викладеним, вважає, що наявні правові підстави ставити питання про ухвалення додаткового рішення по справі в частині розподілу судових витрат, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на отримання професійної правничої допомоги, яка була надана їй під час розгляду справи в апеляційному суді в розмірі 5 000 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно п. 3 ч. 1, ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання.

Перевіривши матеріали справи та наявні у справі письмові докази, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви адвоката Гуревича Р.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що у відзиві ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Р.Г., на апеляційну скаргу ТОВ «ФК Дінеро» на додаткове рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2024 року, заявлено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла та планує понести, в розмірі 5 000 гривень, із зазначенням, що докази понесених витрат будуть надані у відповідності до вимог ЦПК України

Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті, а заява про ухвалення додаткового судового рішення, яка розглядається, разом з відповідними доказами подана в п`ятиденний строк після прийняття постанови.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Гуревичем Р.Г. було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги від 01 липня 2024 року, на підставі якого адвокатом Гуревичем Р.Г. видано ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції у справі №229/3292/23.

Відповідно п.п 4.3 п. 4 вказаного договору за надання професійної правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі, яка складає 5 000 гривень. Оплата клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється не пізніше 15 днів після виставлення відповідного рахунку.

Згідно Акту прийнятті-передачі наданих послуг від 15 жовтня 2024 року виконавець з 01 липня 2024 року по 25 жовтня 2024 року надав замовнику професійну правничу допомогу відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 01 липня 2024 року, а замовник прийняв надані послуги. Вартість послуг за період вказаний в п. 1 цього Акту становить 5 000 гривень, що відповідає змісту положення п.п. 4.3 п. 4 Договору про надання професійної правничої допомоги від 01 липня 2024 року.

Також матеріали справи містять рахунок № 2510ю від 25.10.2024 року, виданий ФОП ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 для оплати юридичних послуг в сумі 5 000 гривень.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

Так, відповідно положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5 та 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.

Тому, виходячи з положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу, значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що зазначені заявником витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень є завищеними.

Зокрема суд звертає увагу, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Дінеро» стосується незгоди з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування судових витрат позивача на надання професійної правничої допомоги. Окрім цього, апеляційний суд зауважує, що у даному випадку складання відзиву на неї становлять собою дії, які не потребують об`єктивної та нагальної необхідності для адвоката вивчати додаткові джерела права та інші обставини, тому, підготовка та ведення даної справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви адвоката Гуревича Р.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення з ТОВ «ФК «Дінеро» витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ТОВ «ФК «Дінеро» на користь ОСОБА_1 1 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 270, 141 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяву адвоката Гуревича Родіона Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 000 гривень.

В іншій частині вимог відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста