Справа № 183/6798/23
№ 2/183/506/24
29 травня 2024 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: товарна біржа «Українська товарна біржа», Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Головне управління Держеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання дійними договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нерухоме майно, -
У травні 2023 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Піщанської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . З урахуванням уточненої редакції позовної заяви просив:
- визнати дійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, укладені 03.08.2000 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ;
- визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_8 земельну ділянку площею 5853 кв.м. та житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки;
- визнати за позивачем право власності на 1/12 частину житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за вищевказаною адресою у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , яка позивачу доводилася дружиною. У період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_8 придбали земельну ділянку площею 5853 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, розташований за цією ж адресою. Договори купівлі-продажу було оформлено 03.08.2000 року на ім`я ОСОБА_8 , зареєстровано на товарній біржі, що відповідало чинному на той час законодавству. Після смерті ОСОБА_8 , позивач, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки договори не посвідчено нотаріально.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. При відкритті провадження задоволено клопотання позивача про витребування спадкової справи.
Ухвалою суду від 20.03.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лазуренко І.Ф. у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.
Відповідачі, а також представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16).
Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 30 квітня 1976 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.17).
03 серпня 2000 року між ОСОБА_2 , як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_8 , як покупцем з другої сторони укладено договір купівлі-продажу нерухомості за яким продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості земельну ділянку площею 5853 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Також, 03 серпня 2000 року між ОСОБА_2 , як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_8 , як покупцем з другої сторони укладено договір купівлі-продажу нерухомості за яким продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості житловий будинок А, житловою площею 29,9 кв.м. з надвірними побудовами літня кухня І, вбиральня Е, сарай В, погріб Б, огорожа №2,3-4,, колодязь №1, л/душ Д,, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 5853 кв.м. (а.с.14).
Оригінали примірників договорів наявні в матеріалах реєстраційної справи на зазначене домоволодіння, оглянуті судом, відповідають наданим позивачем копіям.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання угод дійсними суд виходить з наступного.
Оскільки правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, стосовно вимог про визнання дійсним договору мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.
Згідно зі статтею 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
У статті 9 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Виходячи з положень статті 227 ЦК Української РСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою.
За правилом статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки від 03.08.2000, які зареєстровано на товарній біржі, було також зареєстровано і у комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне БТІ», що підтверджується проставленими на договорах штампами.
Крім того, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 18.08.2003 за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; назву вулиці змінено на АДРЕСА_1 (а.с.19).
Оскільки сторони виконали умови спірного договору, договір зареєстровано у бюро технічної інвентаризації, яке станом на момент укладення договору виконувало функції щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а нотаріальне посвідчення договору є неможливим з огляду на те, що одна зі сторін договору померла, суд вважає, що дружина позивача набула на підставі вищезазначеного договору право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання дійсними договорів.
При вирішенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, як на частку у спільному сумісному майні подружжя, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Оскільки спірну земельну ділянку та житловий будинок придбано у період перебування у шлюбі та презумпцію спільної сумісної власності не спростовано, суд приходить до висновку, що земельна ділянка та будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .
У відповідності до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно зі статтями 63 та 70 СК України, чинними на час вирішення питання про визнання за позивачем права на частку у спільній сумісній власності, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а їх частки вважаються рівними.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За життя ОСОБА_8 частки подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та будинку не виділені. У суду відсутні підстави вважати, що між подружжям були наявні будь-які домовленості з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності. Оскільки принцип рівності часток подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, суд приходить до висновку, що частки кожного із них, як співвласників земельної ділянки та будинку є рівними, і позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частка спірної земельної ділянки та будинку, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд встановив наступне.
Після смерті ОСОБА_8 Першою новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведено спадкову справу за №75/2023. Із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач, чоловік померлої ОСОБА_1 .
Згідно довідки Піщанської сільської ради №203 від 24.04.2023 ОСОБА_8 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 2000 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею зареєстровані та проживали: чоловік ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 (а.с.139 зворот).
Позивач звернувся до нотаріуса з заявою, у якій просив видати йому свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки та свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину цього ж будинку та земельної ділянки (а.с.142).
Постановою нотаріуса від 04.05.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також у зв`язку з тим, що представником спадкоємця надано документи договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки, які не посвідчено нотаріально. (а.с.143-144).
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За приписами ст. 1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкоємство згідно із законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦПК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
З підстав наведених вище, судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8 увійшли 1/2 частина житлового будинку та 1/2 частина земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняло шестеро спадкоємців першої черги, частка кожного спадкоємця складає 1/12.
Враховуючи встановлені матеріалами справи обставини щодо набуття права власності спадкодавцем на земельну ділянку та будинок, а також враховуючи принцип рівності часток спадкоємців та неможливість одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину через відсутність нотаріального посвідчення договорів, суд вважає, що у даній справі спадкові права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, останній позбавлений можливості захистити відповідні права у позасудовому порядку.
Вказане кореспондується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №486/9435/15-ц.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,174, 212-215, 280-283 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 5853 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину земельної ділянки площею 5853 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса:, АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_5 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_6 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_7 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 ;

Повне судове рішення складено і підписано 29 травня 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.