Справа № 302/53/24
Провадження № 2/302/100/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 20.03.2024 року смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

15 січня 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа В.Ю., до відповідача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що 04 травня 2017 року вона, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 4.

За час спільного проживання у шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, серія НОМЕР_1 .

Як вказує позивачка, спільне життя з відповідачем у них не склалося, їх стосунки погіршилися, вони припинили спільне проживання. Причиною розпаду сім`ї вказує, що в квітні 2023 року ОСОБА_2 виїхав на сезонні роботи до Чеської Республіки, де фактично проживає і працює станом на теперішній час. Через деякий час позивачка також виїхала разом з дитиною до Чеської Республіки, де також працевлаштувалася, та залишилася проживати разом з дитиною на період військового стану оголошеного в Україні, з метою безпеки малолітньої дитини. В Чеській Республіці сторони спільно не проживають, мешкають окремо за різними адресами, на віддаленій відстані один від одного. Та з квітня 2023 року сторони фактично спільно не проживають як подружжя. Спілкуються виключно в інтересах дитини і тільки за допомогою мобільного зв`язку.

Також вказує позивачка на обґрунтування позовних вимог, що на протязі останніх місяців сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. ОСОБА_1 вважає, що відповідач втратив до неї почуття кохання, оскільки не намагається зблизитися з нею, відмовляється спільно проживати в Чеській Республіці, проявляє байдужість до неї, як до своєї дружини. За вищенаведених обставин, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили шлюбні відносини, та фактично не проживають однією сім`єю більше шести місяців, шлюбних відносин сторони не підтримують, шлюб існує формально. Та позивачка вказує, що після розірвання шлюбу їх малолітня дитина донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишиться проживати разом з нею, за усною згодою відповідача, спору про місце проживання дитини між подружжям не має.

Також вказує, що відповідач є молодий за віком, здоровий та працездатний, інших утриманців, окрім доньки ОСОБА_5 , 2020 року народження, відповідач не має. Відповідач може брати участь в утриманні дитини та регулярно надавати позивачці кошти на утримання доньки, бо працевлаштований офіційно в Чеській Республіці з квітня 2023 року та отримує щомісячно заробітну плату понад 1000 доларів США. Відповідач може брати участь співмірно із позивачкою в утриманні малолітньої доньки ОСОБА_5 , 2020 року народження, але не бажає виконувати свій батьківський обов`язок добровільно, що змушує позивачку ОСОБА_1 звернутись до суду з даною позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання доньки та розмір аліментів на утримання малолітньої дитини позивачка просить визначити в сумі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення нею з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу ОСОБА_2 в ухвалі суду запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надіслана відповідачу ОСОБА_2 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 .

09.02.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Рішко С.І. подано до суду відзив на позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, який обгрунтовується наступним. У відзиві вказано, що відповідач визнає заявлений ОСОБА_1 позов в частині розірвання шлюбу та просить суд задовільнити цю вимогу в повному обсязі та повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. Відповідач заперечує щодо звявлених вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 4000 грн., та зазначає що він ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, регулярно спілкується з донькою, надає посильну матеріальну допомогу на її утримання. На даний час він офіційно не працевлаштований, постійно перебуває у пошуках низькооплачуваної роботи, доходи його мінливі, нестабільні і залежить від багатьох зовнішніх факторів, його середньомісячний дохід на даний час складає не більше 10000 грн. Тому просить позов задовольнити частково та стягувати з нього на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі 2563,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

19.02.2024 року представником позивачки ОСОБА_1 - адвокатом Гренджа В.Ю. до суду подано клопотання про уточнення позовних вимог щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу, в якому зазначає, що на даний час у позивачки змінилися обставини і остання не бажає змінювати своє прізвище на дошлюбне, оскільки вона з дитиною буде мати різні прізвища, що потягне для неї ряд незручностей і обов`язок змінити протягом року всі видані на її прізвище документи. Також представник позивача у поданому клопотанні зазначає, що не бажає подавати відповідь на відзив позивача, позов в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дочки в розмірі 4000 грн. щомісячно підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити.

Повно та всебічно дослідивши надані позивачем докази, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, також дослідивши докази, надані відповідачем в обґрунтування поданого ним відзиву на позов, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем позовні вимоги, підстави, викладені відповідачем у наданому відзиві, оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04 травня 2017 року виконавчим комітетом Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , оригінал якого є в матеріалах даної цивільної справи. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_1 (а.с.7).

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у свідоцтві про народження якої батьком записаний ОСОБА_2 , відповідач у справі, а в графі «мати» - ОСОБА_1 та копії вказаного свідоцтва містяться в матеріалах справи (а.с.8).

Шлюбні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.104 ч.2, ст.105 ч.3, ст.110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до вимог ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, крім того, визнані відповідачем ОСОБА_2 , а тому відповідно до положень ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено.

Крім того, оскільки позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про розірвання шлюбу, приймаючи до уваги визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог в цій частині у повному обсязі, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі.

Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу.

Відповідно до положень ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у єдиній твердій грошовій сумі за вибором позивача.

При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своїх дітей.

Однак позивач не надала доказів на підтвердження наявності у відповідача стабільного доходу, і не довела спроможності відповідача сплачувати аліменти на дитину у визначеній нею твердій грошовій сумі.

Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та разом з позивачкою проживає малолітня дитина сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідачем не оспорюється.

У позові ОСОБА_1 стверджує про імперативність її права на отримання аліментів, суд погоджується з такими доводами позивача. Але при вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Посилання позивача на те, що відповідач працює, має дохід, суд оцінює критично. Жодних належних та допустимих доказів цим обставинам позивачем суду не надано. Доказів про розмір доходу або витрат відповідача матеріали справи не містять.

Положеннями ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 року № 3460-IX визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривень.

Позивачем не надано суду належних доказів, що станом на час розгляду даної справи відповідач працює та отримує стабільний дохід, має постійне джерело прибутку. Крім того позивачем не надано доказів, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача у добровільному досудовому порядку, а тому суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що саме така сума буде об`єктивною для утримання дитини, не є підставою для стягнення аліментів у вказаній нею сумі. Тому підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, зазначеному позивачкою, суд не вбачає.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає достатньою сумою аліментів в розмірі 3000 гривень щомісячно на дитину, що не є заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати заявленим позивачем потребам утримання малолітньої дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину відокм до 6 років.

При визначенні цього розміру суд виходить з того, що позивачка теж має нести не менші витрати на утримання своєї малолітньої дитини, ніж відповідач, і має можливості для цього.

При визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

З огляду на те, що малолітня дитина проживає з матір`ю, з урахуванням вартості продуктів харчування, інших речей першої необхідності, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також відсутність відомостей про доходи чи витрати відповідача, з урахуванням заперечень відповідача щодо заявленого розміру аліментів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 аліментів у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч.2 ст.183 СК України

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачем підстави позовних вимог, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку, обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, а також те, що позивачем не надано доказів щодо можливості сплачувати відповідачем аліменти саме в розмірі 4000 грн. щомісячно на дитину, та відсутність даних про те, що відповідач має на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, а також відсутність на теперішній час домовленості між сторонами щодо порядку утримання малолітньої дитини, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 3000 грн., щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 15 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Відповідно до положень п.3. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині стягнення аліментів, відповідно до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, згідно положень ст.141 ЦПК України.

Також, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, суд вважає необхідним повернути позивачці ОСОБА_1 з державного бюджету - 50 % судового збору, сплаченого при пред`явленні нею позову до суду, а саме: в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 13.01.2024 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.15).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 137, 141, 142, 265-268, 279 ЦПК України, ст.ст. 105, 110, 112, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 04 травня 2017 року виконавчим комітетом Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис № 4.

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити без змін « ОСОБА_7 ».

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) - аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень щомісяця, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 15 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Міжгірському районі Закарпатської області повернути позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) з Державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 13.01.2024 року, а саме в сумі - 605 (шістсот п`ять) гривень 20 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі - 605 (шістсот п`ять) гривень 20 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі - 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Міжгірський районний суд Закарпатської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення набирає законної сили згідно з ст.273 ЦПК України.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області: Ю.В. СИДОРЕНКО