ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7991/24 Справа № 236/297/22 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ієговська Анастасії Олександрівни на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс", третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И Л А:

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Хозхімсервіс», третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

В обґрунтування своїх вимог зазначено те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі перехрестя вул. Пушкіна з вул. Донецькою, м. Лиман, Донецької областы відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "VOLKSWAGEN CRAFTER", р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм помер. ІНФОРМАЦІЯ_3 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000416 з кваліфікацією по ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Станом на дату подачі позовної заяви, досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000416 триває. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, батькам загиблого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було завдано шкоду. Шкода, завдана внаслідок ДТП водієм ОСОБА_3 , що на відповідній правовій підставі керував автомобілем "VOLKSWAGEN CRAFTER", р.н. НОМЕР_1 , який перебуває у володінні роботодавця чи замовника, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм "VOLKSWAGEN CRAFTER", р.н. НОМЕР_1 .

Наголошував, що позивачі втратили рідного сина, близьку людину, який був їх опорою та підтримкою у майбутньому. Смерть сина повністю зруйновала їх нормальне життя, загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивачі були близькими з сином, разом проживали, вели спільне господарство, постійно спілкувалися, отримували підтримку та допомогу. Загиблий допомагав батькам по дому, проводив з ними багато часу. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Компенсацію за моральну шкоду позивачі оцінюють в грошовому еквіваленті в сумі 372 000 грн. Також, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля на момент ДТП була застрахована в приватному акціонерному товаристві "Страхова Група "ТАС". Відповідно в АТ "СГ "ТАС було подано заяви про виплату відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою на загальну суму - 72 000 грн. На дату подачі позову АТ «СГ «ТАС» по справі не було прийняте відповідне рішення. Враховуючи частку моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок АТ «СГ «ТАС», то решта суми моральної шкоди завданої позивачам внаслідок смерті ОСОБА_4 в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 300 000 грн. Просили суд стягнути по 150 000 грн. кожному з позивачів.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс», третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задоволено частково.

Стягнено з ТОВ «Хозхімсервіс» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Стягнено з ТОВ «Хозхімсервіс» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ієговська А.О., посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено незаконне і необґрунтоване рішення, оскільки висновки суду, викладені у рішенні, порушують норми матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати в частині незадоволення позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивачів у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає те, що зменшуючи розмір заявленої позивачами моральної шкоди зі 150 000,00 грн. до 20 000,00 грн., суд першої інстанції, виходив із того, що потерпілий пішохід ОСОБА_4 порушив ПДР та визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховується факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих стосунках.

Крім того, після смерті сина, позивачі в майбутньому позбавлені будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила їх життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі у своїй позовній заяві оцінили мінімальний розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті 150000, грн. для кожного позивача. Отже, з урахуванням вищевикладеного, Позивачі вважають, що зменшення судом першої інстанції розміру моральної шкоди до 20 000,00 грн., є таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Хозхімсервіс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з урахуванням практики Верховного Суду України, фактичних обставин справи, поведінки потерпілого, характеру, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, що призвело до постановлення правомірного розумного і справедливого рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07:45 год., водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині вул. Пушкіна у м. Лиман Донецької області, в напрямку від вул. Хвойна до вул. Ціолковського, на перехресті з вул. Донецька скоїв наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вибіг на проїжджу частину вул. Пушкіна, справа-наліво, відносно руху автомобіля, на нерегульований пішохідний перехід. В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспортного слідчого управління ГУНП в Донецькій області від 27.07.2022 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416 від 21 травня 2021 року закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_3 , складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно постанови старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспортного слідчого управління ГУНП в Донецькій області від 27.07.2022, в даному кримінальному провадження не має місця порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події та суспільно небезпечними наслідками у вигляді загибелі пішохода ОСОБА_4 , що передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №61 від 30.06.2021, проведеної у Лиманському відділенні судово-медичної експертизи: встановлено, що при проведенні дослідження трупа ОСОБА_4 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритий перелом кісток склепінні та основи черепа; забита рана скроневої області справа; відкритий перелом обох кісток лівої гомілки; рвана рана внутрішньої поверхні лівої гомілки в середній третині, садна шкіри внутрішньої поверхні лівої гомілки та зовнішньої поверхні лівого плеча. Відкритий перелом обох кісток лівої гомілки; рвана рана внутрішньої поверхні лівої гомілки в середній третині, садна шкіри внутрішньої поверхні лівої гомілки та зовнішньої поверхні лівого плеча могли утворитися від дії тупих предметів, чим могли бути виступаючи частини автомобіля при ДТП, а відкритий перелом кісток склепінні та основи черепа, забита рана скроневої області справа - від удару о дорожнє покриття при подальшому падінню постраждалого після наїзду автомобілем і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з його смертю. Причиною смерті ОСОБА_4 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 на місці події, стала: відкрита тупа травма тіла з відкритим переломом кісток склепінні та основи черепа, відкритий перелом обох кісток лівої гомілки, що ускладнилась набряком головного мозку. Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, свідчать про те, що у момент первинного контакту з предметом травмуючої дні, постраждалий знаходився у вертикальному положенні лівою стороною свого тіла до нього, про що свідчать тілесні ушкодження лівої гомілки. При судово-токсикологічному дослідженні крові від його трупа спирт етиловий не знайдено.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивачі є батьками загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно Гірницьким відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, 23.09.2008.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходячи із засад розумності, пропорційності. та справедливості, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, стягнувши з відповідача на користь кожного з позивачів по 20 000 грн.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До таких належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Таким чином, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Близькі за змістом, які викладені судом першої інстанції, правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 727/8980/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц, у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 148/2109/17, від 04 березня 2020 року у справі № 641/3547/17, від 22 липня 2020 року № 520/11029/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/10236/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 199/6848/16-ц.

Судом встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом, який належить відповідачу, вина та протиправність дій водія товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» відсутні.

Суд першої інстанції установивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, обґрунтовано виходив з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачам.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ієговська Анастасії Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді