КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9321/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петрушко Ірини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року про забезпечення позову у складі судді Цукурова В.П.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган місцевого самоврядування служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Органу місцевого самоврядування служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Крім того, у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа №357/16675/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Органу місцевого самоврядування служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини.

У січні 2024 року представником ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву.

У лютому 2024 року представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення зустрічного позову, в якому просив забезпечити її позов шляхом визначення часу на спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно з 14 год. 00 хв. кожної першої п`ятниці до 18 год. 00 хв. кожної першої неділі, та з 14 год. 00 хв. кожної третьої п`ятниці до 18 год. 00 хв. кожної третьої неділі без присутності батька, зобов`язавши батька дитини - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину ОСОБА_4 її матері ОСОБА_2 згідно з визначеним судом часу спілкування, з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що стійкі соціальні зв`язки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 протягом п`яти років знаходилися на території міста Біла Церква (малювання, танці, спортивні тренування «тайський бокс» тощо), а дитина проживала з матір`ю у теплоті, любові та була забезпечена усіма необхідними речами для належного розвитку та забезпечення найкращих інтересів дитини.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 здійснено самовільне, без згоди та відома матері, переміщення малолітньої дитини ОСОБА_4 до свого місця проживання на території м. Одеси та до теперішнього часу продовжується утримання дитини, без можливості матері спілкування з дитиною. Починаючи з жовтня 2023 року до теперішнього часу, ОСОБА_1 не дає ОСОБА_2 спілкуватися та бачитися з її дитиною, остання навіть не може додзвонитися дитині, так як телефон є постійно заблокованим. Додзвонитися не можуть також, ані, дід та баба, ані двоюрідні сестри.

ОСОБА_1 здійснено повну ізоляцію дитини від спілкування зі своєю матір`ю та іншими родичами. Під час вказаної ізоляції з боку останнього здійснюється дуже сильний психологічний вплив на дитину з метою навіювання власних інтересів дитині для висловлення нею власної позиції та нібито її бажання проживати з батьком у ході розгляду справи за його позовом про визначення місця проживання дитини з батьком. Після вказаних перешкод з боку батька у спілкуванні матері з дитиною ОСОБА_2 21 та 22 грудня 2023 року разом з представниками служби у справах дітей Таїровської селищної ради та ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області здійснено виїзди за адресою знаходження малолітньої дитини АДРЕСА_2 , для можливості побачення та спілкування з дитиною. Указані виїзди дуже важко давалися ОСОБА_2 , оскільки на той час поряд з нею постійно перебували інші малолітні діти, яких вона не може залишити вдома - 2,5 річна донька ОСОБА_5 та 1,5 місячний хлопчик ОСОБА_6 , який перебуває на грудному годуванні. У свою чергу за наслідками вказаних виїздів ОСОБА_1 не дав можливості належним чином, у тому числі без присутності батька, поспілкуватись з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , оскільки останній замкнув дитину в автомобілі та мати не змогла навіть належним чином з нею побачитися та поспілкуватися, оскільки усе спілкування проходило лише через відкрите вікно на 5 см, що підтверджено доказами відео фіксації вказаних обставин та документами, складеними уповноваженими особами ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області (лист № 612-228аз від 29 грудня 2023 року з додатками).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 39 від 17 січня 2023 року який проведено у кримінальному провадженні № 0002192 від 27 грудня 2023 року за наслідками психологічного обстеження ОСОБА_2 визначено, що ситуація яка пов`язана з тим, що ОСОБА_1 без погодження ОСОБА_2 утримує їх спільну доньку ОСОБА_4 є психотравмувальною та такою, що призвела до певної проблематизації її життя, а саме - наповнила її життя стресогенними факторами у життєво значущих сферах життєдіяльності та душевними переживаннями у вигляді тривоги, страхів, емоційної напруги. Емоційний стан ОСОБА_2 в даний період характеризується зниженим настроєм, відчуттям психологічної травми, потребою в захисті від обставин, які її виснажують та негативно впливають на здоров`я, потребою у моральній підтримці та перешкоджають її активному соціальному функціонуванню як особистості. Нестабільний емоційний стан ОСОБА_2 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями ОСОБА_1 , а й тому їй завдано психологічні (моральні) страждання.

Отже, з жовтня 2023 року до теперішнього часу фактично у матері відсутня будь-яка можливість спілкування з дитиною, що у свою чергу може мати наслідком руйнування нормальних психоемоційних зв`язків між матір`ю та дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право матері на спілкування матері з дитиною не існує.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року заяву представника позивача за зустрічним позовом про забезпечення зустрічного позову - задоволено.

В апеляційній скарзі адвокат Петрушко І.С. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить скасувати її повністю та постановити нову в якій визначити час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , з матір`ю ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини та з урахуванням бажання дитини:

кожної суботи місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності батька дитини ОСОБА_1 протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за місцем проживання дитини; після минування трьох місяців з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження - без присутності батька. За бажанням дитини та за домовленістю між її батьком та матір'ю може бути погоджено додатковий час та порядок побачень матерів ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_4

у режимі відеозв'язку через засоби інтернетзв'язку у період часу з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за Київським часом кожної середи місяця;

зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити та дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно батька дитини.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що наразі жодних перешкод з боку позивача по відношенню до спілкування дочки з її матір`ю ним не чиниться.

Посилається на те, що відповідачка взагалі не цікавиться життям і побутом дочки, жодного разу вона йому не зателефонувала з приводу стану дочки, її навчання, не цікавилася її життям, також зауважує, що навіть на день народження дочки остання вислала подарунок проте не привітала дочку.

Зазначає, що ОСОБА_4 станом на дату винесення оскаржуваної ухвали виповнилося вже 10 років, тобто дівчинка перебуває у тому віці коли не тільки має власні бажання ай погляди на життя та користується правами наданими їй законодавством, проте суд першої інстанції залишив поза увагою думку дитини.

Вважає, що таке довготривале спілкування відповідачки з донькою, про яке зазначається в оскаржуваній ухвалі буде для неї обтяжливим, враховуючи графік навчання та зайнятість доньки спортом та додатковими заняттями з англійської мови.

Крім того судом першої інстанції, було постановлено ухвалу в якій місце зустрічі визначається за місцем проживання матері, проте суд не врахував, що дівчинці 10 років і вона має добиратися з Овідіопольського району Одеської області до місця проживання матері в Білу Церкву вже з 14 год. 00 хв. кожної першої п`ятниці до 18 год. 00 хв. кожної першої неділі та з 14 год. 00 хв. кожної третьої п`ятниці до 18 год. 00 хв. кожної третьої неділі без присутності батька. Тобто для того, щоб виконати оскаржувану ухвалу дівчинка мінімум 4 рази на місяць повинна пропускати навчальний процес.

У запереченні на апеляційну скаргу адвоката Грибенников С.О. в інтересах ОСОБА_2 , просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Самборська Н.П. в інтересах ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її представник адвокат Грибенников С.О. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутність стабільних контактів матері з донькою дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини з нею, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю. При цьому, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування з малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування матері з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено.

Колегія суддів в повній мірі не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 759/1382/19 (провадження № 61-11331св20).

Частинами першою, другою ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений ст. 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України); а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту з донькою особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що ухвала районного суду підлягає скасуванню.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Європейський суд з прав людини у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року), вкотре указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 Рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09).

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М.С. проти України", суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Зі справи убачається та судом апеляційної інстанції враховано, що запропонований графік зустрічей матері з донькою за її місцем проживання до винесення судом рішення, неможливо виконати, оскільки місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , що знаходиться на значній відстані від місця проживання дитини, яка проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , а зазначений проміжок часу є недостатнім для переїзду з одного обласного пункту до іншого та буде негативно впливати на дитину.

А отже, доцільним буде визначити час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , з матір`ю ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини без присутності батька.

Окрім цього, враховуючи відносини які склались між сторонами, конкретні обставини справи колегія суддів вважає за доцільне також забезпечити спілкування доньки з матір`ю шляхом відеозв`язку через засоби інтернетзв`язку.

Таке спілкування має відбуватися у період часу з у період часу з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за Київським часом кожної середи місяця, що відповідатиме вимогам розумності та обґрунтованості та сприятиме встановленню контакту та спілкуванню між матір`ю та донькою до вирішення спору по суті.

Вказаний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, й невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Таким чином доводи скаржника частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаним судовим рішенням не порушено права матері, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням позову по суті спору.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За таких обставин, з урахуванням в повній мірі інтересів малолітньої ОСОБА_4, її місця проживання та з метою забезпечення балансу інтересів як ОСОБА_9 так і ОСОБА_2 , колегія суддів вважає необхідним визначити час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини без присутності батька та у режимі відеозв`язку через засоби інтернетзв`язку у період часу з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за Київським часом кожної середи місяця.

В решті заяви про забезпечення зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Петрушко Ірини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 за місцем проживання дитини без присутності батька та у режимі відеозв`язку через засоби інтернетзв`язку у період часу з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за Київським часом кожної середи місяця.

У задоволенні решти заяви відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 травня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: