Справа № 526/2554/23
Провадження № 2/526/225/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді Максименко Л. В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

адвоката Остапенка А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу № 526/2554/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

встановив:

21 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, сплачених за послуги газопостачання по утриманню житлового будинку та складових частин об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , вказуючи, що він та відповідач є співвласниками житлового будинку та складових частин об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому позивачу належить на праві власності 1/3 частина домоволодіння, а відповідачу 2/3 його частини. Він одноосібно несе витрати на утримання спільного майна, а відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати йому частину вартості цих витрат відповідно до своєї частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно. Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.01.2022 у справі №526/288/21 було частково задоволено його позов до ОСОБА_2 про стягнення коштів із співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна та стягнуто з відповідача на його користь кошти в сумі 3141,29 грн, сплачені за послуги газопостачання по утриманню житлового будинку та складових частин об`єкта нерухомого майна, яким охоплено періоди оплати з 15.10.2018 по 15.04.2019, з 15.10.2019 по 15.04.2020, з 15.10.2020 по січень 2021 року включно (осінньо-зимовий період) та стягнуто з відповідача 2/3 частки витрат на послуги з газопостачання, що відповідає частці відповідача у праві спільної часткової власності на нерухоме майно. У зв`язку з тим, що відповідач продовжує відмовляється в добровільному порядку відшкодувати йому частину вартості цих витрат відповідно до своєї частки у домоволодінні, тому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 22 057,34 грн за осінньо-зимовий період з лютого 2021 по квітень 2023 включно, що становить 2/3 частки понесених ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, які складаються з витрат за послуги розподілу природного газу та за спожитий природний газ (опалення садиби). Також просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Ухвалою суду від 04.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач отримав копію ухвали про відкриття провадження 14.08.2023, а відповідач ОСОБА_2 копію ухвали, позовної заяви з додатками отримав 16.08.2023 року.

Ухвалою суду від 23.10.2023 розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Згідно ухвали суду від 19.12.2023 ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання вчинити дії, яка ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.07.2024 залишена без змін.

21 жовтня 2024 року відповідач подав пояснення на позовну заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає з тих підстав, що не проживає у вказаному домоволодінні, його позивач у будинок не допускає, він не користується комунальними послугами для задоволення власних потреб та їх вартість з ним обумовлена не була. Комунальні послуги були направленні на задоволення потреб співвласника житлового будинку ОСОБА_1 і спожиті саме ним, а не для управління, утримання та збереження будинку, що перебуває в спільній частковій власності. Окрім того, розрахунок ОСОБА_1 не відповідає дійсності з підстав того, що останній не допускав до лічильників представників «Гадячгаз» для перевірки споживання природного газу та на власний розсуд розподіляв використаний газ за осінньо-зимовий період часу, оскільки з березня 2022 по січень 2023 року перебував за кордоном. Також ОСОБА_1 з 30.04.2024 по 31 липня 2024 року не надавав представникам «Гадячгаз» показники лічильника газу у строки та спосіб, визначений п. 5.5 Типового договору розподілу природного газу, та допустив станом на 31.07.2024 року заборгованість з розподілу природного газу у розмірі 722,69 грн, тому просив відмовити у задоволені позовних вимог позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, суду пояснив, що відповідач не бере участі в утриманні будинку, який є їх спільною власністю. Він самостійно проводить ремонт, сплачує всі комунальні послуги, готовий примиритися з братомі зменшити суму стягнення, однак він не йде ні на які компроміси і вони не можуть знайти спільної мови через цей будинок.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що він дійсно є співвласником даного будинку, однак не проживає в даному будинку, лише зареєстрований у ньому. Брат також постійно не проживає в будинку, тому не бачить сенсу в його постійному опалюванні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/3 частина житлового будинку та складових частин об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а 2/3 частини належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.01.2022 у справі №526/288/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів із співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 вересня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів із співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за послуги газопостачання по утриманню житлового будинку та складових частин об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 3 141,29 грн, стягнуно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1062,13 грн.

Із вказаної постанови вбачається, що з відповідача на користь позивача стягнуто 2/3 частини від розміру витрат, сплачених лише за послуги газопостачання, а саме за газове опалення будинку у осінньо-зимовий період для підтримки його технічного та санітарного стану, оскільки послугами з водопостачання та електропостачання відповідач не користується.

Судом встановлено, що позивачем за осінньо-зимовий період з лютого 2021 року по квітень 2023 року включно були сплачені послуги з розподілу природного газу в сумі 2 966,19 грн, що підтверджується повідомленням ПрАТ «Гадячгаз» №6 від 27.06.2023 та квитанціями до платіжних інструкцій.

Також, позивачем за осінньо-зимовий період з лютого 2021 року по квітень 2023 року включно були сплачені послуги за спожитий природний газ в сумі 30 119,82, що підтверджується повідомленням ТОВ «Кременчукгаз постачання» на суму 1316,00 грн, повідомленням ТОВ «ГК «Нафтогаз України» на адвокатський запит від 16.06.2023 на суму 29 279,19 грн.

Згідно ст.. 13 Конституції України власність зобов`язує.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст. 544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було встановлено судом, на даний час частки у житловому будинку співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі не виділено. Фактично житловим будинком користується лише позивач ОСОБА_1 , відповідач не користується будинком, що не заперечує позивач, тому суд, враховуючи вищевказані норми законодавства вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2/3 частини від зазначеного розміру витрат, сплачених позивачем за послуги газопостачання, а саме: 22 057,34 грн (33 086,01грн х 2/3 =22 057,34 грн), необхідних для підтримки технічного та санітарного стану домоволодіння.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №638/5001/17 від 15.04.2021 року, фактичні обставини у якій є аналогічними з обставинами даної справи в частині не проживання іншого співвласника у спірному житлі та за фактом того, що останній не користується комунальними послугами.

Щодо посилання відповідача на те, що розрахунок ОСОБА_1 не відповідає дійсності з підстав того, що останній не допускав до лічильників представників «Гадячгаз» для перевірки споживання природного газу та на власний розсуд розподіляв використаний газ за осінньо-зимовий період часу, оскільки з березня 2022 по січень 2023 перебував за кордоном і не надавав представникам ПрАТ «Гадячгаз» показників лічильника, суд не бере до уваги, оскільки на їх підтвердження відповідачем не надано належних та допустимих доказів, тоді як позивачем надані належні та допустимі докази щодо його витрат, понесених за послуги газопостачання по утриманню житлового будинку та його складових частин.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 з 30.04.2024 по 31 липня 2024 року не надавав представникам «Гадячгаз» показники лічильника газу у строки та спосіб, визначений п. 5.5 Типового договору розподілу природнього газу, та допустив станом на 31.07.2024 року заборгованість з розподілу природнього газу у розмірі 722,69 грн, оскільки предметом розгляду цієї справи є вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів, понесених позивачем за послуги газопостачання по утриманню житлового будинку та його складових частин, що стосуються періоду з лютого 2021 року по квітень 2023 року включно, а не періоду з 30.04.2024 по 31 липня 2024 року.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу та судового збору суд виходить з наступного.

При звернені до суду ОСОБА_1 було сплачено 1073,60 грн судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією від 17.07.2023.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат з правової допомоги позивачем було надано суду ордер адвоката Остапенко А. І. №1317757 до договору про надання йому правової допомоги від 13.07.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3937, попередній (орієнтований) розрахунок сум судових витрат, які він поніс в ході розгляду справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн, згідно якого розмір гонорару є фіксованим.

Вищенаведені документи суд оцінює, як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки вони підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не заявлялося клопотань про зменшення витрат на правову допомогу.

Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи, що заявлені позивачем вимоги підлягають повному задоволенню, розмір витрат на правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 6000,00 грн.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , кошти, сплачені за послуги газопостачання по утриманню житлового будинку та складових частин об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 22057.34 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 03 грудня 2024 року.

Головуюча: Л. В. Максименко