КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ____________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/952/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Торгонської В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-
07.11.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв.м., житлова площа 47,5 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат: 1 житлова кімната площею 12,6 кв.м., 2 житлова кімната площею 12,6 кв.м., 3 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 4 кухня площею 11,9 кв.м., 5 корилор площею 13,6; 4,3 кв.м., 6 ванна площею 3,0 кв.м., 7 туалет площею 1,2 кв.м., 8 веранда площею 3,6 кв.м., 9 балкон площею 1,0 кв.м. між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що між ним та відповідачкою було укладено шлюб 20.09.1987 року, про що зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № НОМЕР_1 та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.09.1987 року, Палацем урочистих подій Виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів.
За час шлюбу подружжям придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв.м., житлова площа 47,5 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат: 1 житлова кімната площею 12,6 кв.м., 2 житлова кімната площею 12,6 кв.м., 3 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 4 кухня площею 11,9 кв.м., 5 корилор площею 13,6; 4,3 кв.м., 6 ванна площею 3,0 кв.м., 7 туалет площею 1,2 кв.м., 8 веранда площею 3,6 кв.м., 9 балкон площею 1,0 кв.м.
Квартира придбана на підставі інвестиційного контракту від 12.07.2002 року №Б19, додаткових угод від 18.07.2002 року №1, від 02.10.2002 року №2.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 23.04.2003 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради та зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, реєстровий номер 152доп. Стр.173 р 3358 квартира була зареєстрована на ОСОБА_2 .
Зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, відповідно до ст.60 СК України.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України долі сторін у спільній сумісній власності є рівними, відповідно ОСОБА_1 є власником частини зазначеної квартири.
Позивач зазначає у позові, що домовленості з відповідачкою щодо розподілу вказаної квартири не досягнуто, крім того він не може потрапити до спірної квартири, оскільки відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні спільним сумісним майном, що змусило його звернутися до суду з вимогою про розподіл спільного сумісного майна подружжя.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 13.11.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
У підготовчому засіданні 20.03.2024 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання 20.05.2024 року не з`явився, однак 20.05.2024 року надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судове засідання 20.05.2023 року не з`явилася, відповідачка ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та судових повідомлень на адресу: АДРЕСА_2 , за якою вона зареєстрована, табули повернуті з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується повідомленнями (накладними) кур`єрської служби та є належним повідомленням, у судове засідання не з`явилася, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу в порядку заочного спрощеного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 20.09.1987 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Палацем урочистих подій Виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів було зроблено відповідний актовий запис № 2056, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 .
23.04.2003 року на підставі інвестиційного контракту від 12.07.2002 року №Б19, додаткових угод від 18.07.2002 року №1, від 02.10.2002 року №2, акту прийому-передачі, ОСОБА_2 , Виконавчим комітетом одеської міської ради, видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорта, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв.м., житлова площа 47,5 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат: 1 житлова кімната площею 12,6 кв.м., 2 житлова кімната площею 12,6 кв.м., 3 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 4 кухня площею 11,9 кв.м., 5 корилор площею 13,6; 4,3 кв.м., 6 ванна площею 3,0 кв.м., 7 туалет площею 1,2 кв.м., 8 веранда площею 3,6 кв.м., 9 балкон площею 1,0 кв.м.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси (суддя Огренич І.В.) від 04.04.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Шлюб, зареєстрований 20.09.1987 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому, суд враховує правові позиції Верховного суду з аналогічних спорів, в яких Верховний суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.
Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу) або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц.
За таких обставин, судовим розглядом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, набута ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370,372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна.
Таким чином, враховуючи, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.
Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Здійснити поділ спільного сумісного майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв.м., житлова площа 47,5 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат: 1 житлова кімната площею 12,6 кв.м., 2 житлова кімната площею 12,6 кв.м., 3 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 4 кухня площею 11,9 кв.м., 5 корилор площею 13,6; 4,3 кв.м., 6 ванна площею 3,0 кв.м., 7 туалет площею 1,2 кв.м., 8 веранда площею 3,6 кв.м., 9 балкон площею 1,0 кв.м. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Петренко В.С.