Справа № 2/593/167/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2024 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, вказуючи, що він 16 серпня 2019 року позичив ОСОБА_2 80 000 доларів США, які вона обіцяла повернути до 15 лютого 2020року, і хоч обумовлений строк повернення боргу закінчився, проте відповідачка в добровільному порядку повернула йому лише 7 000 доларів, а решта суми боргу, що складає 73 000 доларів США, не повернула, звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути із відповідачки в примусовому порядку вищевказаний борг та понесені ним витрати по сплаті судового збору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. У поданій заяві вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статі 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодацеві позику ( грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 16 серпня 2019 року між відповідачкою ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 було укладено письмовий договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичила в ОСОБА_1 гроші в сумі 80 000 доларів США, які зобов`язувалася повернути йому у термін, зазначений у розписці, а саме: до 15 лютого 2020 року.

Для підтвердження факту позики грошей позивач представив суду розписку, яка є доказом укладеного між сторонами договору позики.

Судом також встановлено, що 15 лютого 2020 року відповідачка у добровільному порядку повернула позивачу 5 000 доларів США, а 25 квітня 2021 року повернула 2 000доларів США. Неповернутою залишилися грошові кошти у сумі 73 000 доларів США.

Відповідачка факт позики визнала, що підтверджується поданою нею суду письмовою заявою, у якій не заперечувала проти задоволення заявлених позивачем позовних вимог та просила справу розглядати у її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

А так як судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, однак відповідачка своїх зобов`язань по виконанню укладеного нею з позивачем договору не виконала, в обумовлений у розписці строк грошей позивачу не повернула і цей факт вона визнала, подавши суду свою письмову заяву, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу по договору позики слід задоволити.

Що стосується вирішення питання судового збору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 15 140 грн., що підтверджується долученою до справи квитанцією № 9335-8405-5678-7562 від 12 березня 2024 року, та до початку розгляду справи по суті відповідачка визнала позов про що вказала у поданій нею письмовій заяві, тому відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір позивачу слід повернути п`ятдесят відсотків сплаченого ним судового збору, що в грошовому виразі становить 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень та у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути із відповідачки на користь позивача п`ятдесят відсотків сплаченого ним судового збору, що в грошовому виразі становить 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 524-526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 142, ч. 4 ст. 206, ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 :

- 73 000 (сімдесят три тисячі) доларів США, що на день винесення рішення еквівалентно 2 941 987 (двом мільйонам дев`ятсот сорок одній тисячі дев`ятсот вісімдесяти семи) гривням 60 коп. - боргу по договору позики;

- 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень, сплаченого позивачем судового збору.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України повернути із спеціального фонду Державного бюджету України позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , жителю АДРЕСА_2 , п`ятдесят відсотків сплаченого ним судового збору, що в грошовому виразі становить 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами повного судового рішення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.