ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 394/173/24

провадження № 22-ц/4809/1209/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2024 року у складі судді Краснопольської Л.П.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року АТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.11.2013 між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №8982 та видано кредит у сумі 16456,64 грн.

25.10.2019 між сторонами було укладено Кредитний договір №901, згідно якого видадо кредит у сумі 70 000,00 грн.

Представник позивача посилався в позові на те, що цивільним законодавством передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши кредитні кошти за кредитними договорами, натомість відповідач не виконала своїх зобов`язань, не повернувши в повному обсязі надані їй кредитні кошти.

Позивач, як кредитодавець має право вимагати повернення всієї суми заборгованості, якщо відповідач, як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивач направив письмову вимогу відповідачу, за місцем її проживання, яке вона зазначила, при заповненні анкети на отримання кредиту, яка залишилася без відповіді з її боку. Зауважив, що важливим є принцип своєчасного виконання зобов?язання, тобто, якщо в зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.12.2023 склала: по кредитному договору № 8982 від 03.11.2013 в розмірі 24380,83 грн., з яких 16456,64 грн. заборгованість за кредитом, 7924,19 грн. заборгованість за процентами, 0 грн. заборгованість за комісією;

по кредитному договору №901 від 25.10.2019 в розмірі 78251,17 грн., з яких 29110,45 грн. заборгованість за кредитом, 5,86 грн. заборгованість за процентами, 49134,86 грн. заборгованість за комісією;

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 102632,00 грн. та судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості, розмір якої станом на 31.12.2023 склав 102632 (сто дві тисячі шістсот тридцять дві) гривень за кредитними договорами №8982 від 03.11.2023 року та №901 від 25.10.2019, а також судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що судом першої інстанції не враховано всі докази, які є в матеріалах справи, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував усталену правову позицію Верховного Суду та норми діючого законодавства стосовно того, що нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечить положенням ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України, оскільки не є платою за послуги, що об?єктивно надаються клієнту-позичальнику, а тому положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що АТ «ПУМБ» не надано до матеріалів справи докази оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, щоб в сукупності із заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи чи договір, чи заяву-анкету позичальника, чи Умови і правила надання банківських послуг. Відсутність підпису позичальника на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення позичальника і відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом позичальника, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження позичальника, відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, представик відповідача зазначив, що розрахунок наданий до позовної заяви не є первинним документом, а тому не може бути доказом, який підтверджує наявність заборгованості та її розмір у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Посилаючись на зазначені обставини, представник відповідача просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

03.11.2013 року між Акціонерним товариством «Першим українським міжнародним банком» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №8982 на отримання суми 16456,64 грн. (а.с. 13-20).

25.10.2019 року між Акціонерним товариством «Першим українським міжнародним банком» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №901 на отримання суми 70000 грн. (а.с. 21-26).

Згідно Довідки Департаменту стягнення кредитів АТ «ПУМБ», по договору №8982 від 03.11.2013 року з 15.01.2014 року по 13.03.2018 року було збільшено кредитний ліміт (а.с. 28).

Згідно Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Першим міжнародним банком» за кредитним договором №8982 від 13.11.2013 року, її розмір станом на 01.01.2024 року складає 24380,83 грн., з яких: 16456,64 грн. заборгованість за кредитом; 7924,19 грн. заборгованість за відсотками; 0,00 - заборгованість за комісією. (а.с. 32-50).

Згідно платіжної інструкції №TR.38434447/32365/8810 від 25.10.2019 року відповідачу було перераховано 70000 грн. на її картковий рахунок (а.с. 29).

Відповідно до Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Першим міжнародним банком» за кредитним договором №901 від 25.10.2019 року, її розмір станом на 01.01.2024 року складає 78251,17 грн., з яких: 29110,45 грн. заборгованість за кредитом; 5,86 грн. заборгованість за відсотками; 49134,86 грн. заборгованість за комісією (а.с. 30-31).

Згідно письмової вимоги від 02.01.2024 року, відповідачу запропоновано погасити заборгованість в загальному розмірі 102632, 00 грн, протягом 30 днів з моменту отримання даного листа. (а.с. 27).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитними договорами виконувала не належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Проте, апеляційний суд не може в повному обсязі погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 03.11.2013 ОСОБА_3 підписала з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) № 8982, яким встановлено кредитний ліміт 1000 грн. строком на 24 місяці (а.с.12).

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 8982 від 03.11.2013 банком неодноразово збільшувався кредитний ліміт, востаннє 13.03.2018 його встановлено в розмірі 16000 грн.(а.с.28)

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №8982 від 25 03.11.2013 вбачається, що станом на 01.01.2024 заборгованість за кредитним договором становить 24380,83 грн, з яких 16456,64 грн - заборгованість непогашеної суми кредиту; 7924,19 грн - заборгованість за відсотками; 0 грн - заборгованість за комісією.

25.10.2019 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_3 підписано заяву №901 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої банк надав відповідачу кредит у розмірі 70000,00 грн строком на 36 місяці на умовах, передбачених у цьому договорі, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісії у розмірі 2,50%.

Відповідно до платіжної інструкції №TR.38434447.32365.8810 від 25 жовтня 2019 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» перерахувало отримувачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 70 000,00 грн за кредитним договором №901 від 25 жовтня 2019 року (а.с.29).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №901 від 25 жовтня 2019 року, станом на 01.01.2024 заборгованість за кредитним договором становить 78251,17 грн, з яких 29110,45 грн - заборгованість непогашеної суми кредиту; 5,86 грн - заборгованість непогашеної суми процентів; 49 134,86 грн - заборгованість по непогашеної комісії.

З виписки за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами.

Таким чином, встановлено, що між відповідачем та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитні договори, згідно яких позивач надав відповідачу кредитні кошти, якими відповідач користувався, а також, що відповідач був обізнаний з умовами кредитного договору, що відображені у пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) № 8982 від 03.11.2013 та у заяві №901 від 25.10.2019, про що свідчить її власноручний підпис.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сумах кредитів та по відсоткам.

Разом з тим, розглядаючи обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення комісії, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Пунктом 6 заяви №901 від 25.10.2019 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й п. 5.7.3 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.25).

При цьому, з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3493,00 щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором №901 від 25.10.2019 в розмірі 49134,86 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині спору про стягнення заборгованості за комісією, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості за комісією - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк» сплатив судовий збір в розмір 2422,40 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 3633,00 грн.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України за результатами розгляду справи в суді першої інстанції підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 1262,80 грн, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (52,13%).

Також, колегія суддів стягує з позивача на користь відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1739,10 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (3633 х 47,87%).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне застосувати взаємозалік, з урахуванням якого з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 476,30 грн. (1739,10 1262,80) судового збору.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2024 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредитного договору №901 від 25.10.2019 в сумі 49134,86 (сорок дев?ять тисяч сто тридцять чотири) грн. та в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення комісії за обслуговування кредитного договору №901 від 25.10.2019 в сумі 49134,86 (сорок дев?ять тисяч сто тридцять чотири) грн. - залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 53497,14 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 476,30 грн. компенсації сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

С.І. Мурашко