Справа № 177/2430/23
Провадження № 2/177/147/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2024 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Пушкарьова Є. В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 18496,07 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, 30000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, а також 3000 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

04.03.2024 позивач зменшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь 13364,59 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, зокрема витрат на лікування, 30000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позивач виключила з розрахунку матеріальних збитків вартість мобільного телефону та зменшила розмір витрат на лікування, з урахуванням проведених нею перерахунків (а.с. 210-211 т.1).

В обґрунтування позову вказувала, що ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2023 у справі № 177/842/21 закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності через закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Так, у рамках даного кримінального провадження ОСОБА_3 обвинувачувався в тому, що в ході словесної сварки між ним та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 умисно, незаконно проник на територію домоволодіння ОСОБА_1 , де підійшов до ОСОБА_1 , яка знаходилася в положенні стоячи, діючи умисно, з мотивів раніше виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, наніс ОСОБА_1 не менше одного удару лівою рукою в обличчя ОСОБА_1 , після чого поваливши її на землю коліном притиснув ОСОБА_1 в області лівого плеча до землі, посилюючи тиск вагою власного тіла та наніс не менше одного удару в область потилиці ОСОБА_1 , після чого залишив місце події.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 , їй заподіяно легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона проходила лікування з 30.08.2020 по 10.09.2020, понесла матеріальні збитки.

Після отриманих тілесних ушкоджень вона відчуває біль та шум в голові, що не проходить, у зв`язку з чим вона була змушена в подальшому звертатися до лікаря та додатково несла витрати на ліки. Загальний розмір збитків, що полягають в тому числі в понесенні витрат на лікування, зумовлене протиправними діями ОСОБА_3 , склав 13364,59 грн.

ОСОБА_1 в обґрунтування заподіяння їй моральної шкоди вказувала, що вона пережила та до цього часу продовжує переживати сильний стрес, оскільки внаслідок протиправної поведінки відповідача вона отримала тілесні ушкодження, змушена була лікуватися, до цьому часу періодично відчуває головні болі та шум у вухах, її сон та спокій порушено. Вона була позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, досі відчуває страх відвідувати належну їй присадибну ділянку, оскільки побоюється нападів відповідача, який вже не вперше вчинив відносно неї фізичне насилля. Вона в 2015 році перенесла інфаркт головного мозку, а тому ситуація що склалася, протиправні дії відповідача та фактично його безкарність, спричиняє їй сильні душевні страждання. Позивач оцінила моральну шкоду, завдану їй протиправними діями відповідача, в розмірі 30000 грн. На даний час матеріальна та моральна шкода їй не відшкодована.

Нею заявлявся позов у рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , але позов залишено без розгляду, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Так, у ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, при цьому йому судом роз`яснено наслідки такого закриття, те що вказана підстава закриття кримінального провадження є нереабілітуючою, роз`яснено що позов заявлений у рамках кримінального провадження за таких умов залишається без розгляду, що не позбавляє права потерпілого звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства. За клопотанням ОСОБА_3 кримінальне провадження щодо нього закрито, він не вимагав продовження судового розгляду кримінального провадження.

Позивач вказала, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, які просила стягнути з відповідача.

В ході судового засідання позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач до суду повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив задовольнити його заяви про витребування доказів, після чого відкласти розгляд справи (заяви аналогічного змісту подавалися неодноразово). Однак, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі через електронний суд, користувачем якого він є, правом на участь у судовому засіданні не скористався, до суду не з`явився, про наявність поважних причин неявки до суду не повідомив, підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, а тому керуючись ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд забезпечуючи розгляд справи у розумний строк, продовжив розгляд справи за відсутності відповідача, який свою позицію по справі виклав у відзиві.

Так, відповідач ОСОБА_3 позов пред`явлений до нього не визнав. Заперечуючи проти позовних вимог вказував, що оскільки кримінальне провадження щодо нього закрито, то його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена. Зазначав про відсутність у ОСОБА_1 будь-яких травм та тілесних ушкоджень, при цьому свою позицію відповідач ґрунтував на тому, що ОСОБА_1 не оглядалася лікарем травматологом, її лікування зумовлене хронічними захворюваннями, медична довідка видана ОСОБА_1 лікарем ОСОБА_4 видана з порушеннями, а призначені їй ліки призначаються алко та наркозалежним. Вказував, що більшість наданих квитанцій є нечитабельними, не мають відношення до позову, деякі призначені препарати не вказані в протоколі МОЗ. Зазначав, що ОСОБА_1 вводить суд в оману, вчиняє шахрайські дії та підробляє документи, ознаки підроблення документів вбачав і в діях лікаря ОСОБА_5 по видачі ОСОБА_1 довідки НХ 10.09.2020. Відповідач вказував, що тілесні ушкодження у ОСОБА_1 існували лише в момент її огляду лікарем Орловим 10.09.2020, оскільки лише ця довідка, на переконання відповідача, містить дані щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 .

Крім цього зазначав, що висновок спеціаліста судово-медичного експерта був складений за зверненням ОСОБА_1 ще до внесення відомостей до ЄРДР, він містить неправдиву інформацію та вводить суд в оману, а тому просив суд визнати недопустимими доказами висновок спеціаліста, висновок експерта за вказаними подіями, а також довідку НХ видану лікарем Орловим 10.09.2020.

Крім цього, відповідач просив суд визнати недопустимим доказом фізичний носій (карту пам`яті об`ємом 16 гб з написом «Apacer») та відеозапис на ньому.

Заперечуючи факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 , відповідач заперечував факт наявності моральних страждань та відповідно вказував про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Заперечуючи проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, відповідач вказував про неналежність доказів на їх підтвердження (а.с. 61-76, 176, 187-188 т.1).

Позивач скористалася правом на подання відповіді на відзив, в якому вказувала на преюдиційність ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, про доведення позовних вимог у тому числі лікарськими призначеннями та касовими чеками на здійснення відповідних витрат. Також вказувала, що позиція відповідача по справі, зведення наклепів на позивача у своїх заявах суду, свідчить лише про небажання відповідача нести будь-яку відповідальність за вчинене, що ще більше поглиблює моральні страждання потерпілої (а.с. 110-115 т.1).

Відповідач скористався правом на подання відгуку (а.с. 136 т.1) та подання ряду клопотань.

Численні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з несплатою судового збору, а також клопотання про витребування доказів, суд залишив без задоволення, з підстав викладених в ухвалі суду від 07.02.2024 (а.с. 164-165 т.1), а також в протокольних ухвалах від 22.05.2024. Докази про витребування яких клопотав відповідач, не стосувалися предмета доказування, не відносилися до належних доказів. Певні обставини, такі як підроблення, шахрайство, про наявність якого стверджував відповідач, мають доводитися певними засобами доказування, відповідними судовими рішеннями за даними фактами. Письмові пояснення про витребування яких клопотав відповідач, не є належним засобом доказування, на що суд звертав увагу відповідача в ухвалі суду від 07.02.2024 (а.с. 164-165), суд сприймає пояснення безпосередньо, в судовому засіданні.

Будь-яких додаткових клопотань, як то про призначення експертиз, допит свідків, тощо, сторони перед судом не заявляли, хоча принципи диспозитивності та змагальності судового процесу судом роз`яснювалися. При цьому відповідач знайомився зі звукозаписами судового засідання з використанням системи «Електронний суд», але сам до суду не з`являвся.

Вислухавши позивача та її представника, розглянувши заяви по суті справи та дослідивши докази надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, надавши оцінку доказам по справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої їй неправомірною, протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_3 , що полягала у спричиненні їй тілесних ушкоджень, що в свою чергу зумовило потребу в лікуванні та несенні витрат на лікування, з метою відновлення порушеного права, відновлення здоров`я, захисту свого права на життя та здоров`я.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Види особистих немайнових прав визначені ст. 270 ЦК України. Відповідно до Конституції України фізична особа, серед іншого, має право на життя, право на охорону здоров`я, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на недоторканність житла.

Відповідно до ст. 281 ЦК України, фізична особа має право захищати своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я іншої фізичної особи від протиправних посягань будь-якими засобами, не забороненими законом.

Положення ст. 289 ЦК України гарантують, що фізична особа має право на особисту недоторканність. Фізична особа не може бути піддана катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно зі ст. 276 ЦК України, фізична особа рішеннями, діями або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для покладення на певну особу обов`язку по відшкодуванню шкоди, необхідним є доведення факту протиправної поведінки певної особи, заподіянні шкоди, перебування у причинному зв`язку протиправної поведінки особи та завданої шкоди, а також наявність вини особи.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даній категорії справ позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, а відповідач має спростувати такі доводи і довести відсутність вини, факту заподіяння шкоди (збитків), законність своїх дій.

Судом встановлено, що ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2023 у справі № 177/842/21 провадження № 1-кп/177/23/23, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням, у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди залишено без розгляду. Зі змісту вказаної ухвали слідує, що ОСОБА_3 обвинувачувався, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що викликало короткочасний розлад здоров`я. Так, ОСОБА_3 ставилося у вину те, що він 30.08.2020 знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , підійшов до ОСОБА_1 , яка знаходилася в положенні стоячи, діючи умисно, з мотивів раніше виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_1 не менше одного удару лівою рукою в обличчя ОСОБА_1 , після чого поваливши її на землю коліном притиснув ОСОБА_1 в області лівого плеча до землі, посилюючи тиск вагою власного тіла та наніс не менше одного удару в область потилиці ОСОБА_1 , після чого залишив місце події. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заподіянні тілесних ушкоджень у вигляді синців обох плечей та лівої сідниці, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки, синців голови та обличчя, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до змісту вказаної ухвали суду, саме ОСОБА_3 заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього за закінченням строків давності, вказував що йому відомі наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав та наполягав на закритті провадження, не вимагав продовження судового розгляду, в якому міг би доводити свою невинуватість. Враховуючи закриття кримінального провадження, цивільний позов потерпілої поданий у рамках кримінального провадження не розглядався, його залишено без розгляду, з роз`ясненням права звернення з позов про відшкодування шкоди в рамках цивільного судочинства. Ухвала суду від 19.10.2023, набрала законної сили 27.10.2023 (а.с. 8-9, 10).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Постанови Пленуму ВС України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, звільнення осіб від кримінальної відповідальності та закриття кримінальних справ з нереабілітуючих обставин - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України.

Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правого інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у даному випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені розділом ІХ Особливої частини КК України підстави звільнення від кримінальної відповідальності визнаються нереабілітуючими.

У зв`язку з чим, відповідно до ч.8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України (у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності) не допускається якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому випадку кримінальне провадження продовжується в загальному порядку. Отже, особа яка бажає свого виправдання має право на загальний розгляд кримінального провадження, в ході якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину висунутого обвинувачення, незважаючи на закінчення строків давності. ОСОБА_3 таким правом, визначеним законом, не скористався, наполягав на закритті кримінального провадження з нереабілітуючої підстави. Ухвала суду від 19.10.2023, в силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, при розгляді даної справи щодо правових наслідків дій ОСОБА_3 , стосовно якого постановлено ухвала про закриття кримінального провадження за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, обов`язкова в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підтвердження протиправності дій ОСОБА_3 у вчиненні відносно неї вищевказаних протиправних дій, що посягали на її здоров`я, спричинили їй тілесні ушкодження та відповідно завдали матеріальні збитки і моральну шкоду, позивач надала вище вказану ухвалу та ряд доказів, що також були долучені до матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 .

Так, в ході судового засідання позивач ОСОБА_1 , за її згодою, була допитана в порядку допиту свідків, та надаючи показання під присягою, вказувала, що вона має будинок по сусідству з ОСОБА_3 30.08.2020 року пообідні, вона приїхала на свою присадибну ділянку та побачила що ОСОБА_3 під її будинком виклав хрестами собачі випорожнення, кидав собачі випорожнення на її ділянку, на що вона робила зауваження, фіксувала на камеру телефону вказані події. Після чого ОСОБА_3 , побачивши що вона веде відео зйомку, взявши дерев`яний брус, перейшов межу їх домоволодінь та наніс їй удар правим кулаком у ліву скроню, від чого вона знепритомніла, впала. Прийшовши до тями лежачи на землі, вона виявила ОСОБА_3 на собі, при цьому він сидів колінами на її плечах і давив у потилицю рукою, забирав телефон, викручуючи при цьому їй руки, бив кулаком по голові (вона мала шість гуль), а після того як вона його вкусила, він наніс їй удар кулаком у щелепу, від чого вона знову втратила свідомість. При цьому, ОСОБА_3 запитував у неї, «ну що очухалась …..», з використанням образливих слів, чекав коли вона прийде до тями, намагався відкрити телефон щоб видалити відеозапис, після чого кинув її телефон об землю та роздавив його, в подальшому повернувся на свою ділянку.

Позивач зазначала, що внаслідок отриманих травм вона перебувала в лікарні в період з 30.08.2020 по 10.09.2020. Пояснила, що при її надходженні до лікарні лікар ОСОБА_5 вказав, що при виписці відобразить всі наявні в неї тілесні ушкодження, у зв`язку з чим ним і був складений документ - довідка НХ від 10.09.2020. Вказувала, що 10.09.2020 за наданням медичної допомоги до КП «Криворізька МКЛ № 2» вона не зверталася, в цей день була виписана з лікарні, а оспорювана відповідачем довідка є доповненням до виписки форми 027-о (а.с. 12 т.1).

Пояснювала, що в 2015 році вона перенесла інсульт, а згодом ОСОБА_3 вчинив відносно неї кримінальне правопорушення, заподіявши тілесні ушкодження. Цей випадок, є не першим випадком посягання на її здоров`я.

Позивач вказала, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 вона отримала тілесні ушкодження, вимушена була проходити лікування, купувати ліки за призначенням лікарів. Вказані дії відповідача завдають їй моральних страждань, окрім тілесних ушкоджень, вона має страх, боїться приїздити до свого будинку, користуватися своєї власністю та проводити час за містом на свіжому повітрі, оскільки побоюється повторення протиправної поведінки ОСОБА_3 .

Пояснення позивача в частині того, що вона мала інфаркт головного мозку підтверджуються виписним епікризом 2015 р (а.с. 40 т.1), а факт того, що розглядувані події є не єдиним випадком посягання на здоров`я позивача з боку ОСОБА_3 , підтверджується копією вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі № 177/1047/18 провадження № 1-кп/177/23/2019, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_3 вже вчиняв протиправні дії насильницького характеру відносно ОСОБА_1 , посягаючи на її здоров`я, у зв`язку з чим був засудженим за ч.1 ст. 125 КК України за подіями 05.09.2017 (а.с. 36-39).

Повідомлені ОСОБА_1 обставини щодо наявного конфлікту з ОСОБА_3 30.08.2020, підтверджуються даними відеозапису з місця події, відтвореному судом (а.с. 46 т.1). На даному відеозаписі зафіксовано, як позивач фіксує наявні на її подвір`ї випорожнення, після чого на її ділянку рухається агресивний чоловік, за повідомленням позивача це ОСОБА_3 , з дерев`яною палицею, після чого чутно звук нанесення тілесних ушкоджень та крики позивача.

Доводи відповідача про визнання недопустимим доказом карту пам`яті об`ємом 16 гб з написом «Apacer», суд до уваги не приймає, оскільки такого доказу суду не надавалося. Натомість позивачем суду надано диск з відеозаписом, що досліджений у судовому засіданні, на якому зафіксовані обставини, що узгоджуються з поясненнями позивача щодо події, що розглядається судом та її наслідків. Представник позивача зазначала, що відповідний відеозапис був доказом у рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , тобто про існування вказаного доказу, в тому числі в рамках кримінального провадження, ОСОБА_3 був обізнаним. Зміст вказаного відеозапису відповідач не заперечив та доказів на його спростування суду не надав, а тому суд відхиляє доводи відповідача про недопустимість як доказу відеозапису.

Більш того, суд звертає увагу на те, що в своєму відзиві відповідач ОСОБА_3 не виклав заперечення наявності конфлікту з ОСОБА_1 , в ході якого наносив удари, а лише вказував, що його вина компетентними органами не доведена. При цьому, саме він не бажав продовження розгляду кримінального провадження, що давало б суду можливість ухвалити обвинувальний чи виправдувальний вирок за результатами розгляду кримінального провадження по суті, подавши суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за строками давності.

Той факт, що ОСОБА_1 30.08.2020 о 16:50 год була доставлена до КЗ «Криворізька міська лікарня № 2», з діагнозом ЗЧМТ, СГМ, численні забої м/т волосистої частини голови, забій лівої кисті, забій плечового суглобу, підтверджується копією довідки КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР від 09.10.2020 (а.с. 11), оригінал якої наявний у матеріалах досудового розслідування.

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № У-9314 відносно пацієнта ОСОБА_1 , форма № 027/о затверджена наказом МОЗ № 110 від 14.02.2012, вона перебувала на стаціонарному лікуванні та обстеженні в нейрохірургічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» в період з 30.08.2020 по 10.09.2020, з діагнозом закрита ЧМТ, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови. Остання скаржилася на головний біль, запаморочення та нудоту, пояснювала, що її побив сусід, вона втрачала свідомість, швидкою медичною допомогою була доставлена до приймального відділення та оглянута нейрохірургом, госпіталізовано в НХВ (нейрохірургічне відділення). Об`єктивно ОСОБА_1 перебувала в стані середньої тяжкості, локально мала забої м`яких тканин голови. Виписка містить інформацію про проведені обстеження та медикаментозні призначення. Вказана виписка підписана лікарем ОСОБА_7 , який надав ОСОБА_1 «додаток до виписного епікризу» від 10.09.2020, в якому детально описав локальний статус, зокрема повідомлення про факт побиття сусідом, скарги на біль в голові, обох плечах, лівій кисті, а локально: гематоми в області нижньої щелепи зліва, гематоми потиличної області, л/к гематоми обох плечей, забій лівого мізинця та лівої кисті, гематома в області лівої сідниці. Вказаний додаток до виписного епікризу, позначений як довідка НХ від 10.09.2020 підписаний лікуючим лікарем ОСОБА_7 та засвідчений відтиском його печатки, з проставленням штампу КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР (а.с. 12).

Вищевказана виписка, заповнена за формою 027/о, затвердженою наказом МОЗ № 110 від 14.02.2012, та є «Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», яка видається в тому числі лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті. У зв`язку з чим, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо порушення порядку заповнення виписки, з посиланням на форму 003-о «медична карта стаціонарного хворого № __» (а.с. 59-60 т.1), адже матеріали справи містять іншу виписку за формою 027/о, а не за формою 003-о.

Доводи відповідача про те, що вказана довідка НХ, як додаток до виписного епікризу, є сфальшованою, а лікарем Орловим вчинено підроблення офіційного документа, суд розцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цьому не надано. Оригінал вказаної довідки наявний у матеріалах кримінального провадження та був оглянутий судом. Факт вчинення кримінального правопорушення, в тому числі будь-якого підроблення офіційного документу, має бути доведено в порядку визначеному законом, певними засобами доказування (зокрема рішеннями компетентних органів, зокрема судів про факт підробки), але таких доказів відповідачем суду не надано, відповідні провадження ним не ініційовані. Кожен офіційний документ є достовірним, допоки зворотне не встановлено в порядку, що визначений законом.

Доводи відповідача про те, що вказана довідка є свідченням того, що ОСОБА_1 10.09.2020 повторно зверталася за допомогою до вищевказаної лікарні 10.09.2020, після її виписки в цей же день та їй було відмовлено у госпіталізації, а відповідно вона отримала тілесні ушкодження в період з моменту виписки до моменту повторного звернення до приймального відділення лікарні, суд розцінює критично, оскільки вони є надуманими. Так, позивач суду пояснювала, що 10.09.2020 повторно до КП «Криворізька міська лікарня № 2» за медичною допомогою не зверталася, в цей день була виписана з лікарні після лікування травм отриманих внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , що мали місце 30.08.2020, а лікар Орлов додатком до виписного епікризу більш детально описав її стан здоров`я після отриманих травм.

Вищевказаний «додаток до виписного епікризу», оформлений лікуючим лікарем Орловим 10.09.2020, містить детальний перелік виявлених у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що узгоджуються з даними вказаними у виписці форми № 027/о, де зафіксовано наявність забоїв м`яких тканин голови, але без їх конкретизації, а також з даними довідки екстреної медичної допомоги, в якій зафіксовано факт наявності множинних забоїв голови, забою лівої кисті та плечового суглобу (а.с. 11, 12, 13). Вказані тілесні ушкодження узгоджуються з обставинами їх виникнення, про які вказувала в судовому засіданні ОСОБА_1 .

Відповідно, суд критично оцінює доводи ОСОБА_3 викладені у відзиві щодо відсутності у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, наявності їх у ОСОБА_1 лише при її огляді лікарем Орловим 10.09.2020 та їх фіксуванні лише в наданій лікарем ОСОБА_4 довідці від 10.09.2020. Більш того, наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 у вигляді забоїв м`яких тканин голови зафіксовані в медичних документах ОСОБА_1 , копії яких надані самим відповідачем до відзиву (а.с. 74 т.1 зворот, 76, 92-94 т.1), в яких зафіксований стан позивача при госпіталізації 30.08.2020 зокрема встановлення попереднього діагнозу ЗЧМТ, СГМ, множинні забої м`яких тканин волосистої частини голови, забої лівого плеча, стан останньої фіксувався як середньої тяжкості, ОСОБА_1 проводилося лікування. Однак, з вказаних документів, відповідач виділяє для себе лише одну фразу «шкіра, видимі слизові оболонки чисті», ігноруючи іншу інформацію наявну у вказаних документах, зокрема щодо наявності забоїв голови, ЗЧМТ. Відповідно, суд не знаходить підстав для визнання вказаної довідки недопустимим доказом.

Доводи відповідача в частині того, що позивач не мала тілесних ушкоджень оскільки не оглядалася лікарем травматологом, суд розцінює критично, оскільки позивачу було надано лікування яке визначалося лікуючим лікарем, та відповідало характеру і локалізації ушкоджень, а саме ушкоджень голови.

Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 1701, проведеного на підставі заяви ОСОБА_1 , що складений на підставі дослідження довідки КЗ «КСШМД» ДОР на ім`я ОСОБА_1 , її медичної картки № у 9314 стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення 2-ї міської клінічної лікарні на ім`я ОСОБА_1 , а також медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 з 9-ї міської поліклініки м. Кривого Рогу, де вона перебувала на лікуванні з 11-30.09.2020, та обстеження ОСОБА_1 , спеціаліст дійшов висновків про те, що виявлені у ОСОБА_1 ушкодження за терміном виникнення могли відповідати терміну вказаному обстежуваною, тобто 30.08.2020, при цьому синці обох плечей та лівої сідниці відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, а ушкодження в області голови синці голови, обличчя, струс головного мозку є легкими тілесними ушкодженнями, що викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (а.с. 14-15).

Доводи відповідача про те, що вказаний доказ є неналежним та недопустимим, суд оцінює критично, оскільки висновок спеціаліста складений з дотриманням вимог до нього, містить детальний опис обставин, що враховані експертом при його наданні, узгоджується з іншими матеріалами по справі. Доводи відповідача про те, що висновок є недопустимим в силу його проведення за заявою ОСОБА_1 , до внесення відомостей до ЄРДР, суд вважає безпідставним, оскільки кожна особа не позбавлена права звернутися за відповідним висновком у разі вчинення до неї протиправних дій, з метою встановлення ступеня тяжкості завданих їй тілесних ушкоджень, в тому числі до початку кримінального провадження. Більш того, самим відповідачем надано суду копію висновку експерта № 516 від 20.04.2021 складеного за результатами проведення експертизи в рамках вищевказаного кримінального провадження, на підстави постанови дізнавача СД ВП № 1 КРУП (а.с. 89 зворот т.1, 91 т.1), що свідчить про те, що в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 було проведено судово-медичну експертизу, висновки якої узгоджуються з тими, що викладені у висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 1701 (а.с. 14-15, 68 зворот, 90 зворот т.1, повний текст висновку оглянуто в судовому засіданні з матеріалів кримінального провадження, оскільки відповідачем надано лише частину висновку).

Надані позивачем медичні документи, в тому числі копії амбулаторної карти, в частині періоду що стосується предмета доказування, консультативні висновки (оригінали яких були надані для огляду в судовому засіданні), свідчать про те, що ОСОБА_1 продовжує відчувати негативні наслідки для свого здоров`я, в результаті отриманих нею травм, в тому числі травм голови. Зокрема вона відчуває головні болі, важкість в голові, кружляння та шуми в голові, порушення сну та загальну слабкість, як наслідки травм подій 2017 та 30.08.2020. Вказана медична документація містить й інформацію про призначення лікарів (а.с. 16, 18-26, 118-123 т.1 т.1).

Вищевказані докази спростовують доводи ОСОБА_3 в частині того, що лікування ОСОБА_1 зумовлено виключно хронічними захворюваннями.

Оцінивши всі вищевказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем перед судом доведено факт протиправних дій ОСОБА_3 , заподіяння їй шкоди внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , що полягала в завданні шкоди здоров`ю, а також факт наявності причинного зв`язку між протиправними діями ОСОБА_3 та шкодою завданою ОСОБА_1 .

Розмір завданих позивачу матеріальних збитків, що являють собою витрати на відновлення свого здоров`я після протиправних дій ОСОБА_3 , зокрема витрат на придбання необхідних медикаментів, підтверджується медичною документацією (а.с. 16-26 т.1), відповідями на адвокатські запити, що містять детальну інформацію про періоди лікування та здійснені призначення лікарів (а.с. 25-26, 149-150, 208 зворот т.1), а також касовими чеками на придбання медикаментів та оплату послуг (а.с. 149-153 т.1).

Доводи відповідача про те, що чеки є нечитабельними, не заслуговують на увагу. Доводи про те, що частина препаратів не призначалася ОСОБА_1 спростовуються вищевказаними доказами, а доводи про те, що частина препаратів не включена до переліку МОЗ, використовується для лікування алко- та наркозалежних, суд до уваги не приймає, оскільки кожен з придбаних препаратів був призначений позивачу лікарем, у зв`язку з лікуванням в період лікування в стаціонарі 30.08.2020 10.09.2020 та протягом відновлювального періоду, та в подальшому для подолання наслідків отриманих травм.

Узагальнений розрахунок матеріальних збитків позивача наведено у таблиці (а.с. 212-215 т.1). З вказаним розрахунком суд погоджується, за виключенням п. 5, де позивачем вказано вартість препаратів «факмаксон» та «метопроклопрамід» в розмірі 402,26 грн., але вартість вказаних препаратів згідно чеку складає 354,66 (342,30 +12,36) грн (а.с. 153 т.1 чек на суму 443,97 грн). Не погоджується суд і з п. 14 розрахунку, та вважає за необхідне зменшити суму витрат з 558,20 грн до 558,05 грн, виключивши з розрахунку вартість пакету 0,15 грн (а.с. 151 чек на 558,20 грн). Вартість витрат на проведення СМЕ 430,16 грн., що охоплюється поняттям збитків у розумінні ст. 22 ЦК України (витрати яких особа зазнала, у зв`язку з порушенням свого права), суд вважає за необхідне зменшити на розмір комісії банку 5 грн., оскільки ця сума не охоплюється поняттям збитки. З розміру збитків у п. 17 підлягає виключенню вартість хустинок 6 грн (а.с. 151 чек на суму 1724 грн).

Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків, підлягає стягненню сума 13305,54 грн (118,86 грн + 85,2 грн + 693,4 грн, 354,66 грн, 51,5 грн, 40,5 грн, 214,06 грн, 214,06 грн, 1320,70 грн, 616 грн, 181,50 грн, 226,20 грн, 558,05 грн + 231,8 грн, 425,16 грн + 1718 грн + 134,9 грн + 550 грн + 55,28 грн +702,40 грн +663 грн + 527,40 грн + 423,90 грн + 109,24 грн + 177,17 грн + 205 грн + 582 грн + 1084,90 грн + 1041 грн).

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Той факт, що позивачу ОСОБА_1 , внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , що полягали в нанесені серії ударів, в тому числі в область голови, було завдано фізичного болю, шкоди здоров`ю, є беззаперечним та підтверджено вищевказаними доказами. Вказані події відбувалися на території домоволодіння позивача. У зв`язку з отриманими травмами, потерпіла безумовно відчувала фізичний біль, незручності, нервові переживання і стрес. Внаслідок неправомірної поведінки відповідача, позивач зазнала тілесних ушкоджень, тобто відбулося посягання на її право на здоров`я, що є одним із основоположних прав людини, гарантованих Конституцією України. Позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, змушена була проходити лікування в стаціонарі, а в подальшому відновлювати своє здоров`я впродовж відновлювального періоду, продовжує відчувати головні болі, має порушенням сну, на наявність яких безумовно вплинули неправні дії відповідача. Вона продовжує звертатися до лікарів та проходити обстеження, що вимагає від неї додаткових зусиль для налагодження свого життя та здоров`я.

Наслідком протиправної поведінки відповідача стало те, що звичний для позивача спосіб та ритм життя було порушено. Порушено її життєві плани, адже вона змушена вживати додаткових зусиль для налагодження свого життя, відновлювати здоров`я, витрачаючи власні кошти на придбання ліків. Більш того, як вказувала позивач, враховуючи що вказаний напад на неї з боку ОСОБА_3 вже не перший, вона відчуває страх, що вказане повториться. У зв`язку з чим, вона не має змоги повноцінно користуватися своїм майном, відвідувати позаміський будинок та проводити час на природі, поза містом. Поглиблює страждання позивача й поведінка відповідача, який не лише не визнає свою вину у вчиненому, не перепросив за вчинене, не відшкодував шкоду, а й зводить на неї наклепи.

Враховуючи доведення факту моральних страждань позивача внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , враховуючи обставини справи, ступінь вини відповідача, наслідки його протиправний дій, а саме завдання позивачу фізичного болю, тілесних ушкоджень та душевних страждань внаслідок ушкодження її здоров`я, порушення звичного для неї способу життя та необхідності вживати додаткових заходів для його налагодження, відновлення здоров`я, оцінюючи глибину моральних страждань позивача, суд приходить до висновку що заявлений позивачем розмір моральної шкоди - 30000 грн є співмірним її моральним стражданням, таким, що відповідає принципам розумності та справедливості, не призведе до безпідставного збагачення. Суд вважає за необхідне позов у частині моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, відповідно до ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000 грн, що підтверджені належними доказами, зокрема актом виконаних робіт та копією квитанції про їх оплату (а.с. 43-45 т.1). Заперечення відповідача в частині факту понесення вказаних витрат, їх необхідності та розумності, суд розцінює критично, оскільки витрати на правову допомогу здійснені позивачем у процесі реалізації гарантованого законом права на правову допомогу, факт понесення витрат є підтвердженим, а їх розмір не є надмірним, відповідає характеру складності справи та обсягу наданих послуг, часу витраченого адвокатом на їх надання.

Оскільки позивач у силу п.2, 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненою від сплати судового збору за вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача, то в силу ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (мінімальний розмір судового збору за вимогами майнового характеру, виходячи зі ставки судового збору на момент звернення з позовом до суду).

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) НОМЕР_2 (тринадцять тисяч триста п`ять) гривень 54 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27.05.2024.

Суддя М.В. Березюк