КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/4276/22-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2673/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Ільєва Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року,

встановив:

у червні 2022 року позивачі звернулись до суду з позовом, у якому просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 12 754 грн. 55 коп., три відсотки річних в розмірі 2 316 грн. 78 коп. та інфляційні втрати в розмірі 6 089 грн. 02 коп. за період 17 липня 2021 року по 19 листопада 2021 року, а на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 1 710 грн. 41 коп., три відсотки річних в розмірі 310 грн. 68 коп. та інфляційні втрати в розмірі 816 грн. 55 коп. за період 17 липня 2021 року по 19 листопада 2021 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 рокупозовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на ОСОБА_1 три відсотки річних у розмірі 2 316 грн. 78 коп. та інфляційні втрати у розмірі 6 089 грн. 02 коп. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 три відсотки річних у розмірі 310 грн. 68 коп. та інфляційні втрати у розмірі 816 грн. 55 коп. В задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено. Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивачів подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Шпак М.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 12 листопада 2020 року водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем «СБМ 308-1», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину. Внаслідок отриманих травм пішохід помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 як володільця транспортного засобу була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Позивачі, як дружина та донька загиблого, звернулась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідачем безпідставно не було здійснено відповідні виплати протягом встановленого законом строку. Враховуючи те, що пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 05 березня 2021 року по 16 липня 2021 року вже була стягнута рішенням суду на користь позивачів, а виплата страхового відшкодування була здійснена лише 19 листопада 2021 року, просили стягнути з відповідача на їх користь пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 17 липня 2021 року по 19 листопада 2021 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 рокупозовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на ОСОБА_1 три відсотки річних у розмірі 2 316 грн. 78 коп. та інфляційні втрати у розмірі 6 089 грн. 02 коп. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 три відсотки річних у розмірі 310 грн. 68 коп. та інфляційні втрати у розмірі 816 грн. 55 коп. В задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено. Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами, про що було заявлено відповідачем. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі представник позивачів посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що річний строк позовної давності для вимог про стягнення пені мав сплинути для позивачів в період дії воєнного стану, тоді як з 15 березня 2022 року перебіг позовної давності було зупинено.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За положеннями ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пропуск строку позовної давності може бути підставою для відмови у задоволенні позову якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може. Тому, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 04 серпня 2021 року у справі №755/6668/21, яке було змінено постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 223 710 грн. 28 коп., пеню в розмірі 11 804 грн. 55 коп., три відсотки річних в розмірі 2 463 грн. 88 коп., інфляційні втрати в розмірі 8 864 грн. 05 коп. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 30 000 грн., пеню в розмірі 1 583 грн. 01 коп., три відсотки річних в розмірі 330 грн. 41 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 185 грн. 22 коп.

Судами встановлено, що ТДВ «СК «Альфа Гарант» безпідставно не було виплачено позивачам страхове відшкодування протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи відповідача про те, що виплата страхового відшкодування не була здійснена протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування на законним підставах, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини вже були встановлені при розгляді судом справи №755/6668/21.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (пункт 36.1 ст. 36 вказаного Закону).

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

При цьому, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі № 6-208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19.

Враховуючи те, що страховик прострочив виплату страхового відшкодування, пеня за заявлений позивачами період підлягає стягненню в повному обсязі.

Доводи відповідача про пропуск позивачами річного строку позовної давності в даному випадку є безпідставними, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Враховуючи те, що закінчення перебігу строку позовної давності за вимогами позивачів про стягнення пені відбулось у період дії воєнного стану на території України, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог внаслідок пропуску строку позовної давності відсутні.

Таким чином розмір пені, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 становить 12 754 грн. 55 коп., а на користь ОСОБА_2 - 1 710 грн. 41 коп.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення пені - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою представник позивачів просила стягнути з відповідачів на їх користь витрати на правничу допомогу в розмірі по 2 500 грн. На підтвердження понесених витрат до суду було надано детальні опис наданих послуг та квитанції про оплату (а.с. 43-46).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив відмовити у задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи, що такі вимоги виходять за межі розгляду апеляційної скарги. Заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу відповідач не заявлялв.

З урахуванням обставини справи, загальних засад цивільного законодавства, критеріїв відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та задоволення апеляційної скарги позивачів, апеляційний суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі по 2 500 грн.

Крім того, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 744 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 рокув частині вирішення позовних вимог про стягнення пені скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 12 754 грн. 55 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 1 710 грн. 41 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 744 грн. 30 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 744 грн. 30 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач:Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (32382598, м.Київ, б-р Лесі Українки, 26).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді