Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2024 р.

м. Київ

справа № 753/21100/23

провадження № 2/755/5597/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди внаслідок залиття,

УСТАНОВИВ:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС»), ураховуючи зміни до позовних вимог (а.с. 121-124), звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , КП «Житло-Сервіс» на його користь завданих збитків у розмірі 11 569,74 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 03.11.2020 року між позивачем ПрАТ «СК «АРКС» та ТОВ «Дозор Сервіс» укладено Договір добровільного страхування майна № 13762ив0о, предметом якого були майнові інтереси страхувальника щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 175 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 . Відповідно до умов Договору позивач/страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 23.03.2021 року стався страховий випадок, а саме: вищевказане застраховане майно було затоплено з вищерозташованої квартири № 52 , яка на час залиття належала на праві власності відповідачу ОСОБА_1 . Згідно Акту про залиття, складеного в.о. менеджера (управителя) відділення « Лівобережне » КП «Житло-Сервіс», залиття сталось внаслідок розходження компенсаційної муфти у квартирі № 52 . На підставі заяви страхувальника та страхового акту від 28.04.2021 року позивачем сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 11 569,74 грн., що є предметом позовних вимог.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року за ініціативою суду по справі змінено порядок розгляду справи з повідомленням сторін.

12.03.2024 року позивачем ПрАТ «СК «АРКС» до суду подано нову редакцію позовної заяви та заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», про відшкодування шкоди внаслідок залиття - передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 21 травня 2024 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», про відшкодування шкоди внаслідок залиття. Клопотання позивача про зміну порядку розгляду справи задоволено. Подальший розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», про відшкодування шкоди внаслідок залиття закрито в частині заявлених вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про відшкодування шкоди внаслідок залиття.

Відповідач ОСОБА_1 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк, відповідно до якого проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідно до технічного паспорту квартири АДРЕСА_3 каналізаційний стояк не розташований безпосередньо у квартирі, дана санітарно-технічна комунікація розташована в стінах між кімнатами 4 та 5 (згідно плану) і належить до внутрішньобудинкової системи водовідведення. Кімната 5 це кухня, з якої і було доступ працівникам КП «Житло-Сервіс» до каналізаційної мережі під час усунення пошкоджень вказаної комунікації. При цьому доступ до цієї комунікації, яка ізольована від житлового приміщення, було здійснено шляхом руйнування частини стіни в квартирі відповідача, іншого шляху доступу до каналізаційного стояку не було і взагалі не передбачено, з огляду на особливості архітектурного проекту даного будинку. Таким чином, система каналізаційних стояків (внутрішньо будинкова система водовідведення) будинку АДРЕСА_1 , до якої входить і каналізаційний стояк, наслідком розходження компенсаційної муфти якого стало затоплення 23.03.2021 року, є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, тому відповідальність за завдану шкоду покладено на управителя будинку КП «Житло-Сервіс». (а.с. 70-74, 75-78)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. (п. 6 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»)

Згідно ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»)

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники несуть відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам у результаті невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків як співвласників. Відповідальність кожного співвласника визначається пропорційно до його частки співвласника. Співвласники не несуть відповідальності за зобов`язаннями, що виникли внаслідок дій уповноваженої особи (осіб) та/або управителя, вчинених з перевищенням наданих їм повноважень. Співвласники не несуть відповідальності за зобов`язаннями, що виникли внаслідок дій або бездіяльності управителя, що порушують умови договору управління багатоквартирним будинком.

Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»)

Судом встановлено, що нежитлове приміщення АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію права власності від 28.12.2015 року. (а.с. 16)

На підставі Договору суборенди нежитлових приміщень № 01-О15 від 01.06.2015 року ТОВ «Септик Лтд» передало в суборенду ТОВ «Дозор Сервіс» нежитлове приміщення АДРЕСА_4 для здійснення підприємницької діяльності, на строк до 30.11.2016 року, з можливістю пролонгації. (а.с. 18)

На підставі Договору про оренду нежитлових приміщень № 03-О17 від 01.01.2017 року, ФОП ОСОБА_2 передано в оренду ТОВ «Септик Лтд» нежитлове приміщення АДРЕСА_4 для здійснення підприємницької діяльності. На строк до 30.11.2019 року, з можливістю пролонгації. (а.с. 17-18)

03.11.2020 року між ТОВ «Дозор Сервіс» та ПрАТ «СК «АРКС» укладено Договір добровільного страхування майна № 13762ив0о, предметом якого є майнові інтереси страхувальника щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 175. (а.с. 6)

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

За даними Акту про залиття нежитлового приміщення від 19.04.2021 року, складеного комісією відділення «Лівобережне» КП «Житло-Сервіс», яке є управителем будинку АДРЕСА_1 , 23.03.2021 року в будинку АДРЕСА_1 трапилось залиття нежитлового приміщення № 175; після отримання доступу до каналізаційних стояків було встановлено, що залиття сталось внаслідок розходження компенсаційної муфти у квартирі АДРЕСА_3 . (а.с. 8)

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2022 року, квартира АДРЕСА_3 до 08.12.2022 року належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2006 року. (а.с. 49)

За даними Акту огляду застрахованого об`єкту від 25.03.2021 року, складеного ПрАТ «СК «АРКС», в приміщенні страхувальника по вул. Р. Окіпної, 8 в м. Києві, прим. № 175, відбулась розгерметизація труби водовідведення, в результаті чого залито приміщення в підвальному поверсі. (а.с. 9-10, 21-30)

На підставі заяви страхувальника про подію та виплату від 23.03.2021 року, Страхового акту від 28.04.2021 року, Розрахунку страхового відшкодування від 28.04.2021 року, ПрАТ «СК «АРКС» на користь потерпілого здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 11 569,74 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 775101 від 29.04.2021 року. (а.с. 11, 31, 32, 33)

Згідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_3 , каналізаційний стояк не розташований безпосередньо у квартирі, дана санітарно-технічна комунікація розташована в стінах між кімнатами 4 та 5 (згідно плану) і належить до внутрішньобудинкової системи водовідведення. (а.с. 75-78)

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вказаними вище законодавчими приписами врегульовано правовідносини суброгації (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін), яка є одним із видів уступки права, що полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Так, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Вказана правова позиція викладена в п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц .

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтування її розміру. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року № 6-183цс14.

Відповідно до позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ПрАТ «СК «АРКС» з приводу відшкодування у порядку суброгації відповідачем ОСОБА_1 виплаченої позивачем суми страхового відшкодування за наслідками залиття нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , вказуючи на те, що страховий випадок відбувся внаслідок протиправних дій відповідача, як власника вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 .

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, керуючись діючим законодавством України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача у порядку суброгації суми страхового відшкодування, виплаченої позивачем на користь потерпілої особи за наслідками залиття об`єкту страхування нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , - оскільки судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 каналізаційний стояк не розташований безпосередньо в квартирі, а має розташування в стінах між кімнатою 4 та кухнею 5 (згідно плану) і належить до внутрішньобудинкової системи водовідведення. Доступ до пошкодженої інженерно-технічної конструкції (каналізаційної мережі), в якій відбувся порив, було надано працівникам КП «Житло-Сервіс» шляхом руйнування частини стіни в квартирі відповідача ОСОБА_1 . Після отримання доступу до каналізаційних стояків комісією КП «Житло-Сервіс» було встановлено розходження компенсаційної муфти каналізаційної труби, що стало наслідком залиття нежитлового приміщення № 175 будинку, тому відповідальність за проведення ремонту покладено на КП «Житло-Сервіс», як організацію, що забезпечує утримання будинку та внутрішньо будинкових мереж.

Таким чином, доводи позивача про те, що залиття нежитлового приміщення АДРЕСА_4 сталося внаслідок недбалого відношення відповідача по утриманню та належному забезпеченню санітарно-технічних приладів і пристроїв у належній йому на праві власності квартирі є безпідставними та спростовуються даними Акту про залиття нежитлового приміщення від 19.04.2021 року, в якому вказана конкретна причина залиття приміщення - розходження компенсаційної муфти каналізаційної труби, що також підтверджено технічним паспортом на квартиру відповідача АДРЕСА_3 та фотокопіями фіксування місця пориву каналізаційної труби (а.с. 8, 75-78).

Надаючи оцінку даним вказаного Акту обстеження, суд виходить із того, що винна сторона визначається за місцем знаходження точки протікання відповідно до точки розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві. В даному випадку точка протікання знаходиться на трубі стояка, що свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 відповідальності за заподіяну внаслідок залиття шкоду.

Матеріали справи не містять інших доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди внаслідок залиття є необґрунтованим та задоволенню не підлягає в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 23, 269, 319, 322, 1166 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 2, 4, 6-13, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди внаслідок залиття - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 27 травня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган