ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/709/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Березюк А. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Шесточенко Т. І.,

представника відповідача адвоката Токаренко Х. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року в складі судді Скотаря А.Ю у справі № 643/12277/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості з аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості з аліментів.

Позов мотивовано тим, що з 04 квітня 2009 року він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В 2017 році після сварки відповідачка подала до суду заяву про стягнення аліментів з нього на її користь на утримання доньки, але, у зв`язку з тим, що всі розбіжності між подружжям були подолані та подовжене сімейне сумісне життя, ОСОБА_2 не пред`являла до виконання виконавчий лист, виданий на виконання вказаного рішення.

Після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України у травні 2022 року відповідачка разом з дитиною виїхала за кордон. Ним було передано свою банківську картку доньці - ОСОБА_3 , на яку перераховував грошові кошти, які використовувались за кордоном.

Проте, в жовтні 2023 року йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів та заборгованості з 2017 року, а також про те, що відповідачка в травні 2023 року звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу.

Зазначав, що за весь час спільного проживання сторін він приймав участь і у вихованні, і в утриманні дитини, а тому підстав для нарахування аліментів з 2017 року не було.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив звільнити йог від сплати заборгованості за аліментами на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12 січня 2017 року по 30 листопада 2023 року у розмірі 588 370 грн.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що постановою державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові СМУМЮ відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та розраховано суму заборгованості з січня 2017 року до 30 листопада 2023 року, яка становить 588 370,00 грн.

У зв`язку з тим, що в межах виконавчого провадження державним виконавцем накладені арешти на його особисте майно існує ризик, що далі державним виконавцем будуть проведені виконавчі дії, пов`язані зі стягненням заявленої суми заборгованості за рахунок (шляхом реалізації) арештованого майна, тощо.

У разі ухвалення рішення про звільнення від заборгованості від сплати аліментів, поновлення його майнових прав на фактично реалізоване на той момент майно буде неможливе, або суттєво ускладненим.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив зупинити проведення виконавчих дій в частині стягнення з нього заборгованості з аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 567 638,11 грн, що здійснюються на підставі виконавчого листа 643/205/17 від 27 липня 2023 року (виконавче провадження № 72694003 від 13 вересня 2023 року).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Зупинено проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 72694003 від 13 вересня 2023 року, відкритому на підставі виконавчого листа 643/205/17 від 27 липня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 567638,11 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами існує спір з приводу заборгованості з аліментів, звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості з аліментів може привести до незворотних наслідків, а саме реалізації його майна, наступного відчуження, що зробить неможливим виконання імовірного рішення суду, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця. Суд не наділений повноваженнями вирішувати питання зупинення стягнення за виконавчим документом, оскільки провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення. Позивачем не обґрунтовано наявність підстав для забезпечення позову, оскільки ним не надано доказів, зокрема відомостей та постанов про арешт та реалізацію належного йому майна, чи проведення його опису та оцінки, щодо можливої реалізації майна, що на його думку могло б ускладнити імовірне виконання рішення суду.

З моменту відкриття виконавчого провадження № 72694003, а саме з 13 вересня 2023 року ОСОБА_1 свідомо не виконує зазначене рішення суду, вільно отримує доходи, користується грошовими коштами, які знаходяться на його рахунках, тим самим збільшуючи розмір заборгованості за виконавчим документом та здійснення щодо нього заходів примусового виконання рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Токаренко Х. О, яка підтримала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Шесточенко Т. І., які проти скарги заперечували, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Матеріали справи свідчать, що постановою державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 13 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/205/17, виданого 27 липня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 12 січня 2017 року.(а.с. 47).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеному державним виконавцем Салтівського ВДС у місті Харків СМУ МЮ, станом на 30 листопада 2017 року заборгованість ОСОБА_1 з аліментів складає 588 370 грн (а.с. 41-43).

У справі, яка переглядається, встановлено, що між сторонами виник спір щодо сплати заборгованості по аліментам та розміру аліментів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди першої інстанції вважав її обґрунтованою з огляду на те, що заявлені заходи відповідають позовним вимогам, а їх невжиття може ускладнити виконання майбутнього рішення у разі задоволення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року у справі № 641/6173/21 (провадження № 61-12662св22) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20), зазначено, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У частині 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та відповідно скасування оскаржених судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 727/3757/21 (провадження № 61-10529св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 752/24015/20 (провадження № 61-6265св21).

З обставин справи слідує, що у позовній заяві ОСОБА_1 ставить питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнутих раніше за рішенням суду на утримання дочки, яке набрало законної сили та в установленому законом порядку не скасовано.

Забезпечивши позов шляхом зупинення стягнення заборгованості по аліментам на утримання малолітньої дитини за виконавчим листом, суд фактично ухвалив рішення без розгляду справи по суті.

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Вирішуючи питання забезпечення позову у даній справі, суд не врахував, що має виходити виключно із інтересів дитини.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення.

Оскільки постанова Харківського апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 643/12277/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості з аліментів залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 28 травня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина