Справа №295/7539/24
УХВАЛА

Про відмову у відкритті провадження у справі

24.05.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що він відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 працював: з 01.04.1983 по 21.09.1983 - у Чуднівскому ПМК-60; з 26.12.1986 по 09.02.1990 - у військовій частині НОМЕР_2 ; з 27.02.1990 по 06.06.1991 - на підприємстві СМУ «Тикси-Строй»; з 07.06.1991 по 03.07.1991 - на МП «Учугей»; з 04.07.1991 по 24.06.1993 - у військовій частині НОМЕР_2 ; з 25.06.1993 по 28.09.1993 - на малому підприємстві «Айсберг»; з 29.09.1993 по 11.11.1993 - у військовій частині НОМЕР_3 ; з 16.11.1993 у по 10.12.1993 - на підприємстві «Учугей»; з 16.12.1993 по 11.04.1995 - на підприємстві «Военторг п.Тикси».

При цьому посилається на те, що звернувшись до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про попередній розрахунок трудового стажу для призначення пенсії він отримав відповідь, що до трудового стажу, який дає йому право для отримання пенсії, не враховані періоди роботи з 01.04.1983 по 21.09.1983 - у Чуднівскому ПМК-60 та з 26.12.1986 по 11.04.1995 - періоди роботи на території РСФСР.

Заявник посилається на те, що з квітня 2024 року він отримує пенсію за віком, при цьому до трудового стажу, який дає право для призначення пенсії, не враховані зазначені вище періоди.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що встановлення факту трудового стажу необхідне йому для приведення у відповідність пенсійної справи із записами в трудовій книжці, що дасть можливість збільшити трудовий стаж, необхідний для перерахунку пенсії.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено наступне.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що можуть встановлюватися в судовому порядку, визначено в частині першій статті 315 ЦПК України. Разом із тим, як вбачається з частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у постанові Пленуму від 31 березня 1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник просить встановити факт трудових відносин у певний період, встановлення даного факту необхідне ОСОБА_1 для проведення перерахунку призначеної пенсії, оскільки зазначені періоди не включені до трудового стажу при призначенні пенсії.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного, питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Отже, заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу в зарахуванні трудового стажу може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18, відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18, від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц, від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17, від 10 червня 2020 року у справі №347/576/18, від 03 червня 2022 року у справі №727/7373/21-ц), судова практика з даного питання є послідовною і змін не зазнавала.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 258-261, 293, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до положень ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Суддя О.В. Стрілецька