03.12.2024 Справа № 756/1825/24
Унікальний номер 756/1825/24
Провадження номер 2/756/2092/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Лисенко Д.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Степанова О.Л. у лютому 2024 року, звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 частину квартири АДРЕСА_1 ;визнати за ОСОБА_5 право власності на частину квартири; стягнути з ОСОБА_5 грошову компенсацію за 1/8 частину квартири в розмірі 389 039,50 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2006 року, який рішенням Оболонського районного суду м.Києва 01 червня 2020 року розірваний. Під час перебування в шлюбі 25 липня 2018 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , частка якої зареєстрована за відповідачем, решта за дітьми. Посилаючись, що частка квартири належить подружжю, придбана за спільні кошти в період спільного проживання, незважаючи на оформлення її на відповідача, просить задовольнити позов, та стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частки, вирішити питання розподілу судових витрат.

Рух справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2024 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року відкрито провадження по справі, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого розгляду на 13 березня 2024 року.

12 березня 2024 року надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляд справи через захворювання дитини.

14 березня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечення зазначає, що з 1998 року по 11 грудня 2005 року перебувала у шлюбі з позивачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_24. 07 липня 20006 року вдруге зареєстрували шлюб із відповідачем. Від якого народилися: син ОСОБА_6 ,2008 року народження, син ОСОБА_7 ,2009 року народження, донька - ОСОБА_8 - 2009 року народження, син ОСОБА_9 - 2014 року народження.

Відповідачу на праві власності належала трикімнатна квартира : АДРЕСА_2 , яку продала в 2010 році і за ці кошти придбали будинок АДРЕСА_3 . 25 липня 2018 року, після продажу будинку в цей же день придбана спірна квартира, яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за кожним по частці.

01 червня 2020 року шлюб був розірваний. Судовим наказом від 14 лютого 2024 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на чотирьох неповнолітніх дітей. Просить відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що майно купувала за власні кошти.

Відповідач 06 травня 2024 року долучила до матеріалів справи, свідоцтво про зміну імені від 05 квітня 2024 року, згідно якого змінила прізвище ОСОБА_13 на ОСОБА_14 .

А клопотанням представника позивача, підготовчий розгляд 06 травня 2024 року відкладено.

Від представника відповідача 16 квітня 2024 року надійшла зустрічна позовна заява, в якій просить визнати за ОСОБА_5 право особистої власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 16 квітня 2022 року зустрічну позовну заяву передано судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року зустрічну позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 15 травня 2024 року повернуто зустрічну позовну заяву.

Від відповідача 22 травня 20024 року надійшли пояснення в яких просить суд відійти від рівності часток, через не виконання позивачем обов`язку в утриманні дітей, долучено судовий наказ про стягнення аліментів.

За клопотанням представника позивача долучено до матеріалів справи докази.

24 липня 2024 року представника позивача подав текст позовної заяви в новій редакції, заву про повернення до підготовчого розгляду.

Ухвалою суду від 24 липня 2024 року задоволено клопотання представника позивача, повернуто до підготовчого розгляду, прийнято до розгляду позовну заяву в редакції від 24 липня 2024 року, в якій позивач просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_15 частину квартири АДРЕСА_1 , розподілити визнавши за кожним право власності на 1/8 частину квартири.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса належним чином засвідчені матеріали нотаріальної справи по договору купівлі- продажу від 25 липня 2028 року.

На виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Сташкової А.Г. надійшли матеріали нотаріальної справи купівлі-продажу від 25 липня 2018 року квартири АДРЕСА_1 , та купівлі - продажу будинок АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточні позовні вимоги, з підстав та мотивів викладених в ньому , просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Волков С.А., заперечував проти задоволення позову з мотивів викладених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами з 11 грудня 1998 року по 17 листопада 2005 року, та з 07 липня 2006 року по 01 червня 2020 року ОСОБА_16 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 р. у справі № 756/323/20 шлюб розірвано.

Від шлюбних відносин сторони мають дітей: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судовим наказом Кагарлицького районного суду Київської області у справі №368/28/24 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання спільних дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 січня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Як встановлено з матеріалів нотаріальної справи, 14 червня 2010 року ОСОБА_22 продала, а ОСОБА_5 в своїх та інтересах неповнолітніх дітей придбала будинок АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці 0,24 га.

За умовами п.5.1. цей правочин від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , підписується їх матір`ю ОСОБА_5 за згодою їх батька ОСОБА_1 .

Згідно п.5.5 Договору, покупець ОСОБА_5 гарантує, що купівля 1/5 частки житлового будинку здійснюється нею за згодою її чоловіка ОСОБА_1 , що посвідчується відповідним документом.

25 липня 2018 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_5 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , від імені неповнолітніх дітей діяли їх батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 продали зазначений будинок за 813000 грн. Згідно п.8 Договору чоловік продавця ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , надав свою згоду на продаж 1/5 частини житлового будинку, який є предметом цього договору, що засвідчено в заяві.

25 липня 2018 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,24 га, кадастровий номер: :02:094:6005. Земельна ділянка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 по1/5 частці за кожним на підставі рішення Новопетрівської сільської ради від 08 червня 2018 року. Згідно п. 5 Договору, продаж вчинено за 649683 грн.

З договору купівлі - продажу від 25 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г. та зареєстрований за №2336, ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 придбали у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1 , в рівних частках по 1/4 частині кожен. В пункті 8 договору зазначено, що чоловік покупця ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , надав свою згоду на купівлю 1/4 частини квартири, яка є предметом цього договору, що засвідчено в заяві. Згідно дослідженої заяви ОСОБА_1 наданої приватному нотаріусу Сташковій А.Г. він дає згоду на купівлю дружиною ОСОБА_5 частини квартири АДРЕСА_1 , за кошти, набуті під час перебування в зареєстрованому шлюбі, на умовах за ціною на її власний розсуд. Стверджує, що договір відповідає спільному волевиявленню і здійснюється в інтересах сім`ї .

Спір між сторонами виник з приводу поділу майна подружжя набутого під час шлюбу.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду"»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Особистою приватною власністю дружинита чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Нормою ч. 7 ст. 57 СК передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц).

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п. 23 постанови Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів та доказів наданих сторонами, судом встановлено, що предметом судового розгляду є частка квартири, набута подружжям на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2028 року.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки і майна, що є у спільній сумісній власності, і в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Цією ж статтею ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 364 цього ж кодексу.

На підставі досліджених доказів суд прийшов до переконання, що частка спірної квартири набута сторонами в період шлюбу, та відсутність правових підстав для відступу від рівності часток подружжя, тому в порядку поділу спільного майна, слід визнати за кожним по 1/8 частці в квартирі.

Заперечення представника відповідача, що будинок АДРЕСА_3 , 14 червня 2010 року ОСОБА_5 придбала за свої особисті кошти, спростовуються п.5.5 дослідженого договору. з якого встановлено, що 1/5 частку житлового будинку ОСОБА_5 придбано за згодою її чоловіка ОСОБА_1 , що посвідчується відповідним документом. Так само і продаж цієї частки будинку 25 липня 2018 року відбувся за письмовою згодою чоловіка (пункт 8 договору), що доводить набуття будинку частки будинку і її подальше відчуження зі спільної власності подружжя. Підстави для відступу від рівності часток суд не вбачає.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Згідно квитанції від 09 лютого 2024 року при зверненні до суду з позовом, позивач сплатив судовий збір в сумі 3890,39 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

На підставівикладеного, керуючись ст. ст. ст. 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 ( НОМЕР_2 ) частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору 3890,39 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2024 року.

Суддя І.С. Шролик