Справа № 707/2433/22
Провадження № 2/691/38/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області під головуванням судді Синиці Л. П., за участю секретаря судового засідання Харук Л. Ю., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Захарченко Н. О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Кучеренко Н. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Захарченко Н. О. звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення.

Позовні вимоги мотиввані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15 травня 2007 року розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . 11 липня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір про розподіл майна подружжя посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О. М., зареєстрований в реєстрі за № 1144. П. 1 Договору передбачено, що спільне майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , загальною площею - 186,2 кв.м, житловою плщею - 59,8 кв.м., яке належить на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Городищенською держнотконторою від 14.09.2005 за реєстром 1372 та зареєстровано в Городищенському виробничому відділку комунального підприємства "Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації" в реєстровій книзі № 4, за реєстром № 934, вартість якого складає 335420 грн. Дане майно складається з житлового будинку цегляного, загальна площа якого становить - 186,2 кв.м., житлова - 59,8 кв.м, в поетажному плані позначений літерою "А-2", ганок - 2 шт., підвал - "пд.", сарай - "Б", погріб - №3, погріб під сараєм - №4, теплиця - "В", вбиральна - №7, огорожа - № 6, 9-14, замощення - "І", навіс - "Г", навіс - "Д", навіс - "Е", свердловина - №8. Вказане майно розділено в наступному порядку: - у власності відповідача залишено 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами на суму 167710 грн., - у власності позивача залишено 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами на суму 167710 грн. П.4 Договору сторонами підтверджено, що майно, яке розділено за цим Договором, є їх спільною частковою власністю. Після розлучення та розподілу майна у вказаному вище будинку продовжує проживати відпоавдач. Крім цього, він змінив замки в будинку, господарські споруди та не пускає позивача до даного будинку та його господарських споруд. Відповідач заважає володіти та користуватися своєю власністю позивача шляхом не допуску до будинку. Позивач неодноразово зверталася до відповідача із різними варіантами щодо спільного користування, розподілу будинку із надвірними спорудами, який перебуває у спільній частковій власності, але він не погодився на жодну пропозицію та не надав своїх варіантів користування. Таким чином, відповідач не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, але й не надає позивачеві користуватись своє власністю. В порядку досудового врегулювання спору позивач зверталася до відповідача із проханням усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, однак позитивного результату дане звернення не дало. Крім того, позивач намагалася в черговий раз зайти до свого домоволодіння 05.08.2022, однак відповідач не дозволив їй здійснити це та викликав працівників поліції. Діючим законодавством України не передбачено жодних обмежень власнику нерухомого майна у праві розпорядження та користування цим майном в залежності від того, чи виділена його частка в натурі з цілого майна, чи не виділена. Право особи мирно володіти своїм майном закріплене також Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до вказаної статті ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У звязку з цим, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст 316, 319, 321, 391, 386, 391, 396 ЦК України, постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгяду цивільних і кримінальних справ від 07 дютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", висновком викладеним у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 317/725/16-ц (провадження № 61-3766св18) від 03 травня 2018 року, просила суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності 1/2 частиною житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 шляхом вселення її до даного будинку (1), зобовязати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних дверей житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Смоляр О. А. від 26.10.2022 року вказаний вище позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

29 листопада 2022 року, за клопотанням відповідача, вказану цивільну справу передано на розгляд Городищенського районного суду Черкаської області.

13 січня 2023 року вказана справа надійшла до Городищенського районного суду Черкаської області, та здійснено її розподіл між суддями.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 року цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

20.02.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кучеренко Н. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що на підтвердження заявлених вимог, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, в якості доказів, позивач додала копії: технічної документації на домоволодіння по АДРЕСА_1 , договору про його розподіл, свідоцтва про розірвання шлюбу, акту обстеження матеріально-побутових умов, довідкової інформації органу місцевого самоврядування та інформації СПД1 ВП1. Зазначені обставини у позовній заяві частково не заперечуються, проте позовні вимоги не визнаються з настпуних підстав. На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона на підставі договору посвідченого приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області 11 липня 2009 року є співвласником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Дані обставини стороною відповідача не заперечуються. Також з поданої довідкової інформації органу місцевого самоврядування вбачається, що позивач добровільно виселилася із даного домоволодіння і відповідач не вчиняв та не вчиняє ніяких дій, що призводило б до порушення її законних прав та інтересів, як власника нерухомого майна. Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди у вселенні до належного їй на праві власності домоволодіння. Після укладення зазначеного вище договору, позивач перестала користуватися даним домоволодінням, як житлом, повністю припинила із відповідачем спілкування та протягом 14 років повністю самоусунулася від утримання їхнього спільного майна і не доручила та не поклала такий обовязок на іншу особу. За цей період відповідач одноособово, без участі позивача, доглядав та утримував домоволодіння: сплачував необхідні збори по його утриманні, проводив поточні ремонти, а також змінив шахетну огорожу на огорожу з профнастилу та замінив вікна на металопластикові. У березні 2022 року ОСОБА_3 , почала надсилати відповідачу листи з різними вимогами та з не зовсім визначеним змістом, а саме: пропозиція придбати у неї її частину за завищеною ціною, а потім усунути перешкоди в користуванні "її частиною", яких відповідач ніколи не чинив; передати ключі від будинку, які в неї залишись ще з 2009 року і замки ним не мінялись та вселити у "її частину" домоволодіння. Також в одному з листів, був запропонований порядок користування спільною нерухомістю. Дані листи не залишалися без уваги відповідача та на всі надсилалися відповіді. Пропозиція щодо купівлі належної частини приймалася відповідачем, за умови, що ціна її частки буде відповідати договору про розподіл від 11 липня 2009 року, або відповідно до Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Після чого позивач виставила на продаж 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 та надіслала лист відповідачу щодо свого варіанту користування їхнім спільним майном. Запропонований порядок користування спільною нерухомістю, не влаштував відповідача, оскільки він технічно не обгрунтований та в силу тих обставин, що він проживає там з дружиною та своєю малолітньою дитиною. І ним було запропоновано залучити спеціаліста, який володіє спеціальними знаннями та дачі висновку щодо можливих варіантів поділу спільного майна, чи порядку його користування, щоб вирішити спір, оскільки він не володіє такими знаннями та не може запропонувати ніяких варантів. Після цього позивач звернулася до суду з даним позовом. Відповідачем не заперечується, що згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач не надала жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди у вселенні до домоволодіння по АДРЕСА_1 . Позивач звертаючись з даним позовом не переслідує реального вирішення виниклого між ними спору. За наведених обставин даний позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, викладене в позові підтвердили та просили позовні вимоги задовольнити на підставі наданих до суду доказів, як письмових, так і з урахуванням доказів здобутих допитом свідків, зокрема їх спільна дитина повідомила, що після розірвання шлюбу, батьком, відповідачем по справі, були створені неналежні умови проживання в будинку, вимушені були піти та проживали у бабусі. Позивач є рівноправним власником 1/2 частини домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 . Нестерпні умови проживання в будинку розпочалися з 2009 року, шлюбу був прининений у 2007 році, але продовжували проживати в одному будинку, постійні скандали та сварки привели до того, що забрала всі речі з будинку та пішли з дочкою проживати в будинок матері. Після того як залишили будинок, деякий час користувалася земельною ділянкою, городом, а в подальшому з метою збереження здоровя доньки змушена була залишити домоволодіння. Однак у продовж усього часу намагалася будь-яким чином (шляхом) вирішити ці питання, чи розподіл, чи продаж, але відповідач всі запропоновані варіанти відхилив. В 2022 року, в черговий раз, намагалася потрапити в домоволодіння, відповідач викликав поліцію. Всі спроби закінчувалися сваркою з відповідачем. Відповідач не заперечив, той факт що вона не проживає в будинку, однак і не надає їй дозвіл проживати в будинку. Відповідач проживає з сімєю у времянці. І це ніяким чином не перешкоджає позивачу користуватися своєю частиною домоволодіння. Крім того, на прохання позивача надати, якщо відповідач не чинить перешкод у користувані майном, ключі, навіть в судовому засіданні відповідач відмовився, вказав, що в неї є ключі. Цю обставину заперечує. Позивача не цікавить сімя відповідача, вона має право та бажає користуватися своєю власністю. На даний час, з 2009 року, проживає в будинку своєї матері по АДРЕСА_1 , яка тимчасово перебуває за кордоном. Підтвердженням того факту, що відповідач чинить перешкоди у користуванні власністю є відповідь ВП1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області № 1216/57/01-2024 від 23.01.2024, за викликом працівників поліції 05.08.2022 року.

Відповідач ОСОБА_2 , його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, підтримали доводив викладені у відзиві на позов, вважають позовні вимоги не обгрунтованим. Відповідач пояснив, що не виганяв позивача з житлового будинку, як і не чинив перешкоди в його користуванні, колишня дружина зібрала речі та з донькою у 2009 році пішли і більше в будинку не проживають. Ключі від вхідних дверей житлового будинку позивач забрала, з того часу замки не змінював. Лише до однієї кімнати в будинку, де зараз проживає дочка від другого шлюбу, позивач не має ключів, як і від одного із сараїв, який переобладнали та на даний час проживають з дружиною, гаражів, які побудовав за власні кошти. До 2022 року позивач навіть не намагалася вселитися до будинку, так як останній не придатний для проживання. Періодично приходила, без будь-яких речей, інокли одна, інколи з дочкою, влаштовувала сварку, та йшла. В серпні 2022 року до будинковолодіння прийшла з адвокатом, почали вимагати впустити в кімнату доньки, викликав поліцію. Без виділення часток з натурі з позивачем проживати в одному будинку не можливо. Позивач не доведа, що існують перешкоди в користуванні належній їй 1/2 частині майна та те, що у неї відсутні ключі від вхідних дверей житлового будинку. Позивач в 2009 році добровільно вибула з домоволодіння по АДРЕСА_1 , і більше десяти років до будинку не навідувалася. Ніяких звернень до правоохоронних органів щодо усунення перешкод в користуванні домоволодінням протягом 10 років не було, чи до органів місцевого самоврядування. З 2020 року позивач через листи зверталася до відповідача, щодо купівлі її частини, щодо визначення порядку спільного користування будинком, а в подальшому в 2022 році звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення. Однак позивач не наводить жодної перешкоди, яку чинив їй відповідач, все в загальному. За 15 років не проживання позивача в домоволодінні, не було жодного звернення до правоохоронних органів щодо недопуску відповідачем до її майна. Було лише одне звернення відповідача, і це звернення було коли позивач прийшла до домоволодіння, в неї доступ був до житлового будинку та домоволодіння в цілому, але доступу не було лише до однієї із кімнат і вона вирубала двері, тому це звернення було через неправомірну поведінку позивача як власниці 1/2 частини житлового будинку. Відповідач з дружиною обладнали приміщення, за документами, в сараї і там проживають, а в одній із кімнат будинку проживає їх дитина. Між сторонами існують неприязні стосунки. Та, маючи у власності по 1/2 частині домоволодіння, колишнє подружжя не вирішило питання щодо порядку користування нерухомістю. Позивач проживає в будинковолодінні матері, по АДРЕСА_2 , яка близько двадцяти років не проживає в Україні та як видно не планує повертатися, в кращих умовах, ніж ті, що є в будинку до якого намається вселитися. В житловому будинку по АДРЕСА_1 обігрівається лише одна кімната, де проживає дочка відповідача. Вважають, що даний позов не направлений на ефективний спосіб захист інтересів позивача, а це спосіб внести деструктив в сімейні стосунки відповідача, який має дружину та дитину. Позивач проживає в значно кращих умовах. Між сторонами фактично існує недомовленість щодо вартості, ціни, яку хоче отримати позивач за 1/2 частину. Відповідач будь-яких дій щодо перешкоджання позивачу у користуванні майном не чинить. Ключі від вхідних дверей житлового будинку в позивача є, замки залишись ті самі. За ці роки жодного звернення до органів місцевого самоврядування від позивача про те, що б її впустили, вселили в будинок не було. В житловому будинку немає жодного предмета, який би належав позивачу. Просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи (надані докази), перевіривши доводи позивача та відповідача, їх представників, та вислухавши заявлених свідків, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Захист права власності гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини 2 статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі N 712/1936/16-ц (провадження № 61-2984св18) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно частина 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Та, співвласник майна, яке знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , згідно Договору про розподіл майна подружжя житлового будинку від 11 липня 2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О. М., зареєстрований в реєстрі № 1144, є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , загальною площею -186,2 кв.м., житловою площею - 59,8 кв.м., по 1/2 (одній другі) частині, що не заперечується відповідачем у справі.

Згідно довідки № 975 від 03.10.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, в будинку по АДРЕСА_1 , зареєстровані: з 16.11.2005 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з 28.12.2011 року ОСОБА_1 .

Відповідно до акту № 15 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 17.02.2023 року, у будинку по АДРЕСА_1 , фактично проживають: ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_6 , яка зареєстрована в будинку з 28.10.2022 року. Будинковолодіння належить на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/2 до 1/2. Зі слів, ОСОБА_1 добровільно виселилась із даного домоволодіння у 2009 році та фактично проживає по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 однособово здійснює догляд за домоволодінням. З 2009 року ОСОБА_1 участі в утриманні та догляді вказаної нерухомості не брала. В будинку були проведені ремонтні роботи, кошти ОСОБА_1 не відшкодувала. У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до виконавчого комітету на предмет вселення, при цьому ніяких документів не предявила.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, станом на дату складання акту, 03.10.2022, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , її мати ОСОБА_7 не проживає.

05.08.2022 позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, в якому пропонувала: усунути перешкоди в користуванні житловим будинком із надвірними спорудами; передати ключі від вхідних дверей до житлового будинку та всіх ключів, які є в його розпорядженні стосовно спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 та надвірних споруд (сараї, погріб, вхідна калітка, гаражі та ін.); не чинити перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком та надвірними спорудами, а також залишити у її користуванні 2 поверх, ванну, туалет, коридор та кухню, третій поверх та погріб залишити у спільному користуванні, розподіли надвірні споруди, з проханням висловити пропозицію з даного листа до 22.08.2022 і у разі непогодження із запронованим варіантом користування спільним будинком запропонувати свій. Та повідомляє, що має намір до 01.09.2022 вселитися в частину спірного будинку та користуватися нею на праві співвласника. У разі залишення данного листа без реагування буде змушена звернутися до суду за захистом соїх прав.

Відповідач ОСОБА_2 , отримавши звернення позивача ОСОБА_1 , надав 17.08.2022 відповідь, посилаючись на те, що після укладення 11 липня 2009 року договору, виділу часток в натурі не було, вона перестала користуватися домоволодінням по АДРЕСА_1 , як житлом, повністю припинила спілкування та протягом 13 років повністю самоусунулася від утримання спільного майна і не доручила та не поклала такий обовязок на іншу особу. Із змісту вказаної відповіді також вбачається, що запропонований порядок користування спільним майном його не влаштовує, оскільки він технічно не обгрунтований. Більше того, гаражі не ввійшли до предмету договору, оскільки вони збудовані ним а власні кошти та являються його приватною власністю. Після залучення спеціліста, який володіє спеціальними знаннями та дачі ним висновку щодо можливих варіантів поділу майна, чи порядку його користування, можливо вирішити спір. Він не володіє такими знаннями та не може запропонувати ніяких варіантів.

І, після цього представник позивача адвокат Н. Захарченко зверулася до суду з вказаним позовом.

Згідно частини 1, 2 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В підтвердження порушення свого права на користування належним їм майном позивачем ОСОБА_1 до суду надано в копіях: свідоцтво про розірвання шлюбу між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 Серії НОМЕР_1 від 15 травня 2007 року, що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Городищенського районнонго управління юстиції Черкаської області (1); договір про розподіл майна подружжя житлового будинку від 11 липня 2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О. М., зареєстрований в реєстрі № 1144 (2); в итяг з Державого реєстру правочинів (3); витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (4); технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 (5); адвокатський запит № 35 від 25.09.2022 та відповідь на нього начальника СПД № 1 ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 29.09.2022 № 1459/61/01-2022 (6); адвокатський запит від 29.09.2022 № 34 та відповідь на нього сільського голови Мліївської сільської ради В. Микитенка від 03.10.2022 № 972/02-27 з копією довідки від 03.10.2022 № 975 про зареєстрованих осіб у житловому будинку та копією акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою: АДРЕСА_3 ; звернення про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення від 05.08.2022 та відповідь відповідача від 17.08.2022 (8); відповідь т.в.о. начальника відділення поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області підполковник поліції В. Єрмоленко від 23.01.2024 № 1216/57/01-2024, за даними якої 05.08.2022 о 09:35 надійшло повідомлення на лінію "102" від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 05.08.2022 о 09:34 за адресоою: АДРЕСА_1 , його колишня дружина ОСОБА_1 вчиняє економічне насилля, зі слів прийшла на території домоволодіння заявника зі своїм адвокатом. Звернення зареєстровано в єдиному обліку заяв і повідомлень про вчинені правопорушення та інші події відділення поліції №1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області за № 403, від 05.08.2022 року. В подальшому було прийнято рішення про списання матеріалів за спрощеною схемою, довідкою № 1/4053 від 06.08.2022. Даний виклик обслуговувався нарядом ГРПП СПД №1 відділення поліції №1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області. Перевіркою ІПНП в період з 2009 року по теперішнійй час ОСОБА_2 до поліції стосовно домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , звертався 1 раз ЄО № 4053 від 05.08.2022 року, більше звернень не було (9).

Разом з тим вказані документи не містять доказової інформації, на підставі якої суд установлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення цієї справи, зокрема щодо вчинення перешкод позивачу ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні майном (домоволодінням).

За клопотанням позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні 27.02.2024 року були допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які не підтвердили той факт, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 в користуванні її власністю, а саме житловим будинком з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , дочка сторін, пояснила, що батьки в шлюбі купили житловий будинок в АДРЕСА_1 , де вони проживали разом, після розлучення батьків, ще деякий час проживали в цьому будинку, переїхали у 2009 році, залишили будинок, через постійні сварки між батьками, ще деякий час садили город, але перестали через сварки, два роки назад батько не запречував щодо продажу будинку, знайшли покупця, приїхала робити фотографії, її вигнали з подвіря, в інший спосіб намагалися вирішити питання користування будинком не вдалося, не памятає, щоб батько виганяв її та матір з будинку, через незадовільні умови проживання, постійні конфлікти мати прийняла рішення та пішли проживати до бабусі, згдом позабирали речі, кожен раз коли мама ходила до батька для вирішення питання по будинку, їх зустрічі закінчувалися сварками.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що проживає по АДРЕСА_1 та являється сусідкою через дві хати, за весь період, з часу коли ОСОБА_1 пішла з будинку, разів три бачила її біля будинку по АДРЕСА_1 , без речей, у 2022 році бачила біля їх двору працівників поліції.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що поряд з будинком ОСОБА_13 проживає більше 30 років, через один будинок праворуч, обставини проживання їх сімї невідомі, з 2009 року позивач проживає у материній хаті, чи чинив ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловим будинком, городом ОСОБА_1 не відомо, зі слів остання таке говорила, але вона особисто не бачила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 повідомила суд, що позивач довгий час проживає в хаті своєї матері по АДРЕСА_2 , відомо що була одружена, проживала в АДРЕСА_1 , чи виганяв її колишній чоловік з хати не відомо, розповідала з її слів, що тиснув на неї, вимушена була з дочкою виїхати.

Будь-яких інших належних та достатніх доказів на доведення підставності позовних вимог позивачем не надано. Зокрема, жодним чином не доводиться те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком. Слід звернути увагу, що позивач у судовому засіданні особисто зазначила, як і свідок ОСОБА_8 , дочка сторін, про залишення позивачем житлового будинку добровільно. Позивач також вказала, що довгий час не проживає у спірному будинку. Відповідно, судом не здобуто доказів того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні житлом. При цьому, зважаючи на позовну вимогу щодо усунення перешкод шляхом вселення, суд звертає увагу, що відповідач не заперечує щодо проживання позивача у будинку, але вважає за неможливе таке проживання без встановлення порядку користування будинком, з реальним поділом в натурі часток, через конфліктні відносини між співвласниками. Судом також не встановлено порушення прав позивача зі сторони відповідача щодо заміни ключів у вхідних дверей житлового будинку.

При вирішенні заявленої вимоги, суд бере до уваги, що доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про недопуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних огранів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, та те, що після наданої відповідачем відповіді 17.08.2022, позивач до відповідача більше не зверталась. 3 2009 року до серпня місяця 2022 року в будь-який спосіб потрапити до будинку не намагались, та (до) після 01.09.2022 (дата, яку визначила позивач для вселення) до будинку не приїжджала, тобто будь-яких активних дій щодо потрапляння до будинковолодіння та користування, нею як співвласником не вчинялося.

З урахуванням викладеного, судом не встановлено, а позивачем ОСОБА_1 не доведено, що відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу як співвласнику будинку перешкоди у користуванні таким будинком або вселення до нього, так як для задоволення вимоги про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном (вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного суду від 19.12.2022 року у справі № 330/1569/19). Вимога про вселення у житловий будинок також не знайшла свого підтвердження, у звязку з тим, що суду не наведено обставин та не надано доказів про неможливість вчинення таких дій поза судовим порядком.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, згідно частини 1 статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції Украни, ст. ст. 15, 16, 312, 317, 319, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 13, 76 - 82, 89, 141, 258, 263, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування власністю шляхом вселення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07.11.2024.

Суддя Л. П. Синиця