Справа № 713/3200/23
Провадження №2/713/28/24
РІШЕННЯ

іменем України

27.05.2024 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Матейчук Степан Л.Ю., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про витребування майна, з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_4 інтереси якого представляє адвокат Сєрокурова Оксана Вікторівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними довіреності , договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , про витребування майна, з чужого незаконного володіння.

В позові вказує, що з 1 грудня 2020 року нею було укладено договори купівлі-продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 з ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , згідно довіреності від 30.12.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В.

Відповідно до вищевказаних договорів стала власницею вказаного нерухомого майна.

В подальшому ОСОБА_7 Д було подано позов до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про визнання недійсними довіреності від 30.12.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В., та зареєстрованої в реєстрі за № 3833, 3834, договору купівлі - продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між нею ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 від 31.12. 2020 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладеного між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 (справа № 713/431/22).

08 серпня 2022 року Вижницьким районним судом Чернівецької області (головуючий Кибич І.А.) задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про визнання недійсними довіреності від 30.12.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В., та зареєстрованої в реєстрі за № 3833, 3834, договору купівлі - продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 від 31.12.2020 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладеного між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 (справа № 713/431/22).

09 листопада 2022 року постановою Чернівецького апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ (головуючий Перепелюк І.Б.) частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання недійними довіреності та договорів купівлі-продажу скасовано. В іншому рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності від 30.12.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В., та зареєстрованої в реєстрі за № 3833, 3834, договору купівлі - продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 від 31.12. 2020 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладеного між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 залишено без змін.

Скориставшись тим, що постанова апеляційного суду набуває законної сили з дня її прийняття (ст. 384 ЦПК України) ОСОБА_5 15 грудня 2022 року відчужила вищевказане майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 своєму сину ОСОБА_4 , згідно договорів дарування, відповідно, серія та номер 3389 від 15.12.2022 року, та 3390 від 15.12.2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюком О.О.

Разом з тим, 10 січня 2023 року нею, відповідачем ОСОБА_3 була подана касаційна скарга у новій редакції, відповідно до ухвали Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2022 року, на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції по вищевказаній цивільній справі № 713/431/22 та постановою

Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року по справі № 713/431/22, провадження № 61-11882св22 касаційна скарга ОСОБА_3 була задоволена, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано, і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський Андрій Васильович про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу, відмовлено.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

А відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».

Відповідно до вищевикладеного, з 13 вересня 2023 року довіреність від 30.12.2020 року посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В., та зареєстрована в реєстрі за № 3833, 3834, договір купівлі - продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладений між мною, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 від 31.12. 2020 року та договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладений між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 є дійсними, і законним власником вищевказаних будинку та земельної ділянки є вона , позивач, ОСОБА_3 .

Посилалася на те що , станом на даний час вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391, тому що не має можливості володіти, розпоряджатись та користуватись цим майном, оскільки воно перебуває під контролем відповідача ОСОБА_4 , який продовжує незаконно проживати у вищевказаному будинку та користуватись ним, однозначно знаючи про наявність постанови суду касаційної інстанції .

Просить витребувати будинок за адресою АДРЕСА_1 к і земельну ділянку площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 за адресою Чернівецька область Вижницький р-н смт. Берегомет з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на її ОСОБА_3 , користь, відповідно до договору купівлі-продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між нею ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 від 31.12. 2020 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладеного між , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , посвідчених приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В..

ОСОБА_4 інтереси якого представляє адвокат Сєрокурова (Жданова)Оксана Вікторівна звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними довіреності , договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

В позові вказував, що 20.01.2022 року ОСОБА_5 довідалась, що будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . власником якого вона була, вибув з власності поза її волею. Належний на той момент будинок та ділянка були відчужені шляхом укладення договору купівлі-продажу, які були укладенні між Відповідачкою, в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , та він ОСОБА_4 ..

Як вбачається із судових рішень справи № 713/431/22 з текстом яких Позивач ознайомився з Єдиного державного реєстру судових рішень. 13.12.2020 року ОСОБА_6 потрапила до Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги, центр невідкладної неврології, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 з діагнозом: внутрішньо мозковий субкортикальний крововилив у півкулю. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 4. ГПМК (13.12.2020) за геморагічним типом в басейні лівої CMА, виражений правобічний геміпарез, моторна афазія».

Під час перебування у лікарні в тяжкому стані. ОСОБА_6 вирішила скористатись її безпорадним станом та заволодіти спірним майном.

30.12.2020 року раніше невідома їй особа ОСОБА_8 разом із ОСОБА_6 залучили приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Войціховського А.В. для посвідчення нібито від її імені і за її згодою довіреності на управління всім майном.

Проте вказаних дій взагалі не потребувалось, так як 31.12.2020 року її виписували із лікарні та за необхідності та бажання могла б самостійно здійснювати відчуження майна, такого не бажала.

Позивачу також не було відомо про наміри Відповідачки-2 продати належний їй будинок та земельну ділянку. ОСОБА_8 не знає і ніколи не була з цією жінкою раніше знайома, а тому ОСОБА_8 є для неї абсолютно сторонньою особою.

Будь-яких спільних знайомих або інтересів між Відповідачкою-2 та ОСОБА_8 - ніколи не було і не має, так як вони ніколи не були знайомі, будь-яких усних зауважень на заключення від її імені довіреності не надавала та не могла надавати.

В цей же день - 30.12.2020 року приватний нотаріус Войціховський А.В. посвідчив довіреність, яку нібито вона видана, і згідно тексту якої від її імені і в її інтересах начебто діяла ОСОБА_8 , яка особисто і підписала цю довіреність.

Приватний нотаріус, який нібито посвідчив вказану довіреність за межами свого робочого місця, взагалі не вказав будь-яких даних ОСОБА_8 , за якими б можна було ідентифікувати вказану фізичну особу. У довіреності зазначив, що особу ОСОБА_8 встановлено та посвідчено, проте ні дати народження, ні адреси реєстрації, ні РНОКПП у довіреності не зазначено.

Те, що вказана довіреність дійсно була посвідчена та видана в Лікарні швидкої допомоги, де вона знаходилась станом на 30.12.2020 року, викликає розумний сумнів, оскільки з довіреності в графі де міститься підпис ОСОБА_8 надрукованими літерами зазначено «у зв`язку із хворобою за якої підписалась ОСОБА_8 », що свідчить про те, що нотаріус заздалегідь вказав невідому їй особу на бланку довіреності, ще до того, як нібито прибув до лікарні, проте жодних даних особи, що підписала довіреність від імені Відповідачки-2, не вказав. Фактично приватний нотаріус не перевіряв особу ОСОБА_8 .

Крім того, у довіреності відсутня вказівка про те, що вказана довіреність була проголошена вголос та зрозуміла їй до підписання. Враховуючи хворобливий стан, вона не могла самостійно прочитати текст довіреності, а тому не знала і не могла знати на що нібито надає згоду, якби така згода дійсно надавалась.

Відповідно до тексту довіреності вказано, що вона видана ОСОБА_6 з метою розпорядження та управління всім нерухомим майном, належним Відповідачці-2, яке розташоване в смт. Берегомет. Вижницького району Чернівецької області, в тому числі на відчуження її нерухомого майна за ціною на власний розсуд ОСОБА_6 .

Наскільки відомо позивачу за зустрічним позовом, що ніяких довіреностей на управління та розпорядження своїм майном - у лікарні не підписувала, приватного нотаріуса Войціховського А.В., не запрошувала та ніколи не бачила. Довіреність була видана та нібито підписана за її дорученням 30.12.2020 року, а 31.12.2020 року її виписали з лікарні. Тобто, об`єктивно у неї не було необхідності у видачі довіреності в умовах лікарні на сторонню особу.

Вказана довіреність була використана Відповідачкою-1 та ОСОБА_6 на наступний день після її видачі - тобто 31.12.2020 року - для позбавлення єдиного майна та житла Відповідачки-2.

31.12.2020 року його мати виписати з лікарні та направили на амбулаторне лікування, куди її привіз молодший син.

Будь-яких розмов з родичами щодо даної довіреності або щодо будинку до часу смерті чоловіка не було в сім`ї. Після смерті чоловіка, молодший син Відповідачки-2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 та онукою Відповідачкою-1 - виселили її з власної кімнати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 - в окрему кімнату, яка взагалі не пристосована для проживання. А всі інші зачинили, чим перешкодили доступ до них та обмежили в користуванні власним майном. При цьому до неї ніхто не приходив на протязі декількох тижнів та залишили без засобів існування.

У зв`язку з чим Відповідач-2 була змушена звернутись до нього, як до старшого сина, для допомоги.

31.12.2020 року реалізуючи умисел на заволодіння її майном, використовуючи недійсну довіреність, яку Відповідач-2 не видавала і не посвідчувала. ОСОБА_6 , діючи на підставі довіреності нібито від її імені, уклала зі своєю донькою Відповідачкою-1 договір купівлі-продажу майна - а саме будинку, який розташований в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер - :01:003:1391, на якій знаходиться будинок.

Внаслідок таких протиправних дій на підставі недійсної довіреності було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку належного Відповідачці-2. посвідчений 31.12.2020 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., серія та номер: 3839 та договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:003:1391 належної Відповідачці-2. посвідчений 31.12.2020 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., серія та номер: 3841.

Кошти, які вказані в договорах не отримувала, про укладення договорів купівлі- продажу не знала.

Викладені обставини, на думку Позивача, свідчать про недійсність спірних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Просить визнати недійсною довіреність, посвідчену 30.12.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровану в реєстрі за №3833, №3834.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . укладений між ОСОБА_3 та Відповідачем-2. ОСОБА_7 в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , посвідчений 31 грудня 2020 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., зареєстровано в реєстрі за №3839.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.15 га.. кадастровий номер земельної ділянки 732055300:01:003:1391, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 . посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Вижницького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровано в реєстрі за №3841.

Витребувати у ОСОБА_5 належним чином засвідчені довіреності, посвідченої 30.12.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровану в реєстрі за 33, №3834, договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_9 та Відповідачем-2. ОСОБА_5 , в інтересах діяла ОСОБА_6 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровано в реєстрі за №3839. договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер земельної ділянки 732055300:01:003:1391 укладений між ОСОБА_7 та Відповідачем-2. ОСОБА_5 , в інтересах діяла ОСОБА_6 посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем. зареєстровано в реєстрі за №3841. Стягнути з відповідачів у рівних частках судові витрати.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримав. Просив його задовольнити в повному обсязі.

В зустрічному позові просив відмовити, оскільки зустрічні позовні вимоги повністю дублюють позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та інших осіб по цивільній справі № 713/431/22.

Постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року по справі № 713/431/22 касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області та Чернівецького апеляційного суду скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до неї, її матері ОСОБА_6 та інших осіб про скасування довіреності та договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки відмовлено. Постанова набрала чинності з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Таким чином, станом на даний час наявна постанова Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, якою вже остаточно вирішено питання по тих позовних вимогах, що зазначені у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 .

Також вказував, що позов подано особою, яка не приймала участі у попередній цивільній справі . Від зміни особи позивача суть спору не змінюється і постанова колегії Верховного Суду України своєї юридичної сили не втрачає.

Також необхідно зазначити, що на момент укладення оскаржуваних правочинів позивачем ОСОБА_4 , він взагалі жодного відношення до майна, щодо якого укладались ці правочини, не мав, не був його ані власником, ані орендатором, будь-якою іншою особою, дотичною до нього таким чином, його права взагалі ніяким чином порушені не були, що в принципі не дає йому права на звернення з таким позовом. Просив у зустрічному позові відмовити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити з наступних підстав.

Позивач, викладаючи обставини справи, заявляє наступне: «Скориставшись тим, що постанова апеляційного суду набуває чинності з дні її прийняття (ст. 384 ЦПК України) ОСОБА_5 15 грудня 2022 року відчужила майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:003:1391 Відповідачу у цій справі згідно договорів дарування, відповідно, серія та номер 3389 від 15.12.2022 року та 3390 від 15.12.2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюком О.О.»

Проте висновки щодо наявності відповідної мети у її матері, яка супроводжувала її право на розпорядження належному їй на праві власності майну є безпідставними та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Разом з тим, наступна заява Позивача щодо звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою в рамках справи №713/431/22 фактично спростовує попередній висновок Позивача, оскільки на момент вчинення правочинів щодо дарування будинку та земельної ділянки вчинялись за відсутності будь-яких відомостей щодо подання касаційної скарги Позивачем, що жодним чином не обмежує ОСОБА_5 у праві вільно розпоряджатись належним їй майном.

Вчиняючи правочини дарування, мати діяла вільно, її дії повністю відповідали її внутрішній волі, вона усвідомлювала значення своїх дій та їх правові наслідки.

Відповідач, заявляючи про намір скористатись моментом набуття чинності постановою апеляційного суду у справі №713/431/22 знехтував обставинами того, що момент розгляду даної справи мати не могла жодним чином розпорядитись майном, оскільки титульним володільцем виступала позивач, навіть в момент набуття чинності судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Для можливості реалізувати своє право розпоряджатись належним матері майном за приписами чинного процесуального та матеріального права потрібно було здійснити процедури державної реєстрації із занесенням відповідного запису до реєстру речових прав на нерухоме майно, що і було зроблено для відновлення статусу власника.

Лише після завершення процедури державної реєстрації правочину, на підставі яких він став власником спірного будинку та земельної ділянки, могли бути вчинені із дотриманням норм чинного законодавства України.

Твердження Позивача щодо, нібито, обізнаність його у наявності Постанови суду касаційної інстанції у справі №713/431/22 є безпідставними та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами.

Про наявність Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року по справі №713/431 /22 дізнався в момент отримання копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, до якої було додано копію позовної заяви із доданими до неї документами.

Факт спільного проживання разом із матір`ю жодним чином не свідчить про його обізнаність її справами, зокрема, щодо наявності спору із Позивачем, тим паче стосовно результатів розгляду цієї справи.

Він не був учасником справи №713/431/22, не був допитаний в якості свідка, що, у свою чергу, не дає підстав Позивачу стверджувати про його обізнаність стосовно обставин справи №713/431/22 та ухвалених судових рішень.

Лише після пред`явлення позову в його адресу стало підставою для дослідження процесуальних документів по справі №713/431/22, які зокрема, оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, ухвалюючи постанову про скасування рішень судів попередніх інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю, а також правомірність реалізації Верховним Судом повноважень, передбачених ЦПК України, йому здаються суперечливими, з огляду, у тому числі, на наявну окрему думку судді, що входив до колегії, що матиме наслідком неминуче ознайомлення з усіма матеріалами справами.

З огляду на те, що Верховний Суд. ухвалюючи остаточне рішення у справі, вирішив питання про його права та інтереси, за відсутності у нього статусу учасника справи, справа має бути переглянута із дотриманням процедури, що передбачене чинним процесуальним законодавством України.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_10 зустрічний позов визнала.

Суд , заслухавши доводи сторін та їх представників , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Вижницького районного суду від 08.08.2022 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , де третьою особою є приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський Андрій Васильович, про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі продажу, - задоволено.

Визнано недійсною довіреність, посвідчену 30.12.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровану в реєстрі за №3833, №3834.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровано в реєстрі за №3839.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер земельної ділянки 732055300:01:003:1391, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровано в реєстрі за №3841.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 2805 (Дві тисячі вісімсот п`ять) гривень 18 (Вісімнадцять) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 2805 (Дві тисячі вісімсот п`ять) гривень 18 (Тринадцять) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 , судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 2805 (Дві тисячі вісімсот п`ять) гривень 18 (Вісімнадцять) копійок.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ,- задоволено частково. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі- продажу скасовано. В задоволені позову в цій частині відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розподіл судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1488,60 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1488,60 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 1488,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №349582985 за ОСОБА_4 , 15.12.2022 року зареєстровано на підставі договору дарування від 15.12.2022 року право власності на житловий будинок літ «А» та господарські споруди , що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391.

Постановою Верховного суду від 13 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 ,- задоволено. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський Андрій Васильович про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними,- відмовлено.

Відповідно до закріпленого в статті 387 Цивільного Кодексу України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 Цивільного кодексу України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 Цивільного кодексу України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-251цс15, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду в постановах від 05.12.2018 у справі № 522/2201/15-ц, від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц).

Згідно правових висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено, судом Постановою Верховного суду від 13 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 .- задоволено. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський Андрій Васильович про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними,- відмовлено. Постанова набрала чинності з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».

Так, суд вбачає, що у зв`язку із скасуванням Верховним судом , рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року , правова підстава для збереження права власності спірного будинку та земельної ділянки за відповідачем відпала, відтак вказане повністю відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, зокрема, у справі №6-2233цс16.

Так, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція призначена для ґарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Так, статтею 387 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12).

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Окрім того, у постановах від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України вправі посилатись на незаконність рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів та інших правочинів щодо спірного майна без заявлення вимоги про визнання їх незаконними чи недійсними. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.

Згідно з п.42, 43, 50 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №925/642/19 від 02.02.2021 року застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Таким чином, ефективним способом захисту права власності у спірних правовідносинах є саме віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірний будинок та земельну ділянку, якою є відповідач ОСОБА_4 .

Задоволення вимоги в частині витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Суд звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна.

Приймаючи рішення cуд, враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, щодо рішень судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого сторонами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_1 від 01.12.2021 року відповідач є інвалідом ІІ групи безстроково (а.с.119).

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач є інвалідом ІІ групи, а отже звільнений від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 1073,60 грн. компенсується позивачу за рахунок держави.

Що стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_4 інтереси якого представляє адвокат Сєрокурова (Жданова) Оксана Вікторівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними довіреності , договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, суд приходить до настпного висновку.

З наданих сторонами та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровано в реєстрі за №3839 та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер земельної ділянки 732055300:01:003:1391, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським Андрієм Васильовичем, зареєстровано в реєстрі за №3841. укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Тобто судом установлено, що позивач не є стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки і в порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України ним не було доведено суду наявності свого порушеного права, як заінтересованої особи, щодо договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, як і належно не обґрунтовано в чому саме полягає порушення його прав.

Крім того, постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, остаточно вирішено питання щодо позовних вимог, зазначених у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 .

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 , - необґрунтовані та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_1 від 01.12.2021 року відповідач є інвалідом ІІ групи безстроково (а.с.119).

Оскільки позивач за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору , судовий збір відшкодовується з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст 16, 23, 1258,1259,1261,1266,1274 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України,суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про витребування майна, з чужого незаконного володіння,- задовольнити.

Витребувати будинок за адресою АДРЕСА_1 к і земельну ділянку площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 за адресою Чернівецька область Вижницький р-н смт. Берегомет з незаконного володіння ОСОБА_4 на її ОСОБА_3 , користь, відповідно до договору купівлі-продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між нею ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 від 31.12. 2020 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладеного між , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_6 , посвідчених приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_3 , судовий збір у розмірі 1073,60 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 інтереси якого представляє адвокат Сєрокурова Оксана Вікторівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними довіреності , договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 .

Відповідач : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Суддя Антоніна КИРИЛЯК