Провадження № 2/638/6532/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Поддубкіної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

07.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування якого вказав, що 23.10.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір не нотаріально посвідчений про наміри, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався продати квартиру АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що вартість квартири дорівнює 78 000 грн. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 1000 доларів США, як зазначено у договорі у якості завдатку. Факт отримання грошей зафіксований у договорі підписом відповідача. У кінці жовтня 2021 ОСОБА_1 зустрівся з ОСОБА_2 та просив надати документи на право власності на квартиру та довів інформацію від свого юриста, що він не є власником квартири, квартира перебуває у розстрочці, внаслідок чого не може відбутися правочин. Угода не була реалізована внаслідок відсутності правовстановлюючих документів, права власності на цей об`єкт та фактичну відсутність об`єкта нерухомості, як такого на момент укладання договору від 23.10.2021. все це було доведено позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 та останній зобов`язався повернути гроші пізніше, але станом на день пред`явлення позову це не відбулося. До теперішнього часу відповідач не є власником квартири, тобто відповідач не може запропонувати виконання договору. Позивач стверджує, що у разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені у рахунок виконання договору платежі повертаються у тому розмірі, якому вони надавались. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача 1000 доларів США та судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат та правову допомогу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова.

09.10.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання.

28.10.2024 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказує, що позовні вимоги не визнає. Між сторонами дійсно існували договірні відносини, а саме домовленість щодо укладення угоди, за якою відповідач мав переуступити, а позивач прийняти права на квартиру АДРЕСА_2 . В укладеному договорі була зафіксована ціна, за якою відповідач був готовий переуступити позивачу квартиру, а саме 78000 доларів США, що еквівалентно 2043600 грн. 23.10.2021 позивач у якості забезпечення взятих на себе зобов`язань передав відповідачу завдаток у розмірі 1000 доларів США. Платіж сплачувався позивачем окремо, а його внесення зменшувало суму основного зобов`язання пропорційно вже отриманим коштам, зазначена сума є саме завдатком у розумінні 570 ЦК України. Окрім того, у договорі прямо вказано, що сума є завдатком. У зв`язку з чим отримана сума не може вважатися авансом. Станом на дату укладення договору відповідач дійсно не мав прав власності на квартиру, однак позивачу було про це відомо, оскільки будинок, в якому знаходилась зазначена квартира була на етапі будівництва. 29.09.2020 відповідачем було укладено договір купівлі- продажу цінних паперів з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інтенсивник» за яким відповідач став власником цінних паперів емітента ТОВ «Жилкостро-3», який є забудовником будинку, в якому знаходиться квартира. Дата погашення облігацій 31.12.2021. 29.09.2020 відповідачем було укладено попередній договір купівлі- продажу квартири, яка зазначена у позові. З метою виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем відповідач 22.10.2021 виплатив вартість цінних паперів та міг передати свої права вимоги у повному обсязі позивачу. Повідомивши позивача про готовність до укладення основного договору, відповідач очікував позивача у нотаріуса, однак в той день позивач не з`явився та і взагалі перестав виходити на зв`язок до 08.10.2024. Тобто, позивач особисто не з`являвся для укладення основного договору в день, запропонований відповідачем, навіть не повідомивши останнього. 08.10.2024 представник позивача надіслав відповідачу електронну досудову претензію де вимагав повернення завдатку протягом 7 днів з дати отримання зазначеної претензії. Позивач виклик недостовірну інформацію в позовній заяві та намагався ввести суд в оману. Позивач не надав доказів факту звернення до відповідача з проханням виконати зобов`язання, а лише намагається повернути завдаток. Позивач не бажає виконувати взяті на себе зобов`язання щодо укладення основного договору. Також відповідач звертає увагу, що забудовником Жилстрой-3 було введено будинок в експлуатацію та наріз його поштова адреса відрізняється від будівельної АДРЕСА_3 . У зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволені позову.

04.11.2024 представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 подано відповідь на відзив, у якому вказано, щодо інформації наданої у відзиві відповідачем - вона тільки підтвердила позицію позивача про незаконність отримання авансу ОСОБА_2 та безпідставність його зберігання та неповернення. Так відповідач помиляється в природі укладеного договору. Відповідно до наданого договору про наміри(розписка) предметом даного договору є - квартира. Згідно ч.1 ст.382.ЦК України . Квартира як об`єкт права власності. На момент укладання договору про наміри даного об`єкту нерухомості не існувало, а отже відповідач не міг продати цей об`єкт позивачу, тому аванс отриманий за розпискою повинен бути повернутий. Також відповідач не розуміє істотних умов договору про наміри. Так істотною умовою укладання договору купівлі продажу є наявність права власності у продавця на об`єкт нерухомості. На сьогодні ,як заявляє відповідач він не є власником вищезазначеної квартири, а є власником тільки цільових облігацій які будуть обміняні в подальшому на право власності на квартиру отже відповідач не міг продати неіснуючий об`єкт, не будучи власником об`єкта нерухомості та навіть зараз не може виконати умови договору, тобто продати квартиру, так як він не є власником - тому аванс отриманий за розпискою повинен бути повернутий. Також інформація викладена в даному відзиву є неправдивою та містить вигадану історією відповідача, яка не відповідає дійсним обставинам справи. Насправді відповідач ОСОБА_2 обіцяв повернути гроші позивачу ОСОБА_1 , наступного дня після підписання договору про наміри, але в даний час відмовляється це робити та вигадує якісь дивні історії. Також представник позивача вказує, що не існувало ніякої домовленості про нібито якусь переуступку. Відповідно до договору про наміри (розписка) укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 зобов`язався продати двокімнатну квартиру, тобто в договорі йде річ про продаж квартири, а не переуступку. Ніде в договорі про наміри не зазначена наведена відповідачем сума 2043 600 грн. Неможливо погодиться з твердженням відповідача, що 1000 доларів США була внесена, як завдаток та на цю суму було зменшено основне зобов`язання. На підтвердження своїх слів відповідач не надав підписаний договір купівлі- продажу квартири. Сторонами помилково було зазначено платіж як завдаток. Неможливо погодитися з версію відповідача про те ,що позивач знав про відсутність права власності на цю квартиру у відповідача. Предметом домовленості сторін є квартира. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію. Відповідач не надав, достатніх, належних або будь яких доказів наявності договору відступлення та очікування у нотаріуса. відповідач не є власником квартири та не може виконати свої зобов`язання по договору та укласти договір купівлі-продажу квартири. Предметом договору про наміри є- квартира ні якесь майнове право. Як свідчать надані відповідачем договори про купівлю цінних паперів то на даний час облігації відповідно до емісії забудовника погашені, зараховані на рахунок відповідача в цінних паперах та вилучені з цивільного обороту, а отже неможливо провести ніяку операцію відповідачу крім доплати за додаткові метри та оформлення права власності. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 1000 доларів США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. У зв`язку з чим представник позивача просить задовольнити позов, стягнути грошові кошти та судові витрати з відповідача.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримав та просив задовольнити.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 23.11.2021 ОСОБА_2 надав розписку ОСОБА_1 , у якій зазначив, що він, ОСОБА_2 , прийняв завдаток у сумі 1000 доларів США від покупця, ОСОБА_1 , за квартиру двокімнатну АДРЕСА_4 , загальна площа 59,83 кв.м. Домовленість між ним на покупцем, що загальна вартість квартири складає 78000 доларів США.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів у сумі 1000 доларів США ОСОБА_1 вказує, що вказана сума є авансом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем, що 23.11.2021 ОСОБА_2 надав розписку ОСОБА_1 , у якій зазначив, що він, ОСОБА_2 , прийняв завдаток у сумі 1000 доларів США від покупця, ОСОБА_1 , за квартиру двокімнатну АДРЕСА_4 , загальна площа 59,83 кв.м. Домовленість між ним на покупцем, що загальна вартість квартири складає 78000 доларів США.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі- продажу квартири укладено не було.

З наданої відповідачем копії договору купівлі продажу цінних паперів №7957-20/7956-20/БД від 29.09.2020 вбачається, що між ОСОБА_2 , від імені якого діє Азово- Чорноморська інвестиційна компанією у формі товариства з обмеженою відповідальністю та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інтенсивник» укладено вказаний договір, за яким продавець зобов`язується передати цінні папери, а покупець зобов`язується прийняти ці цінні папери та сплати за них грошову суму.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №397010524 від 29.09.2024 підтверджується, що ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_5 , гаражу за адресою АДРЕСА_6 , гараж О-1.

Тобто, ОСОБА_2 не є власником квартири, за яку прийняв грошові кошти від ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж), яку покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Наприклад, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 686/6823/14 (провадження № 61-6475св20).

Якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц (провадження № 61-8076св23).

З наданої розписки вбачається, що сторони домовились, що сума у розмірі 1000 доларів США прийнята ОСОБА_2 за квартиру.

Доказів того, що між сторонами було укладено договір купівлі- продажу квартири матеріали справи не містять, окрім того матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 був чи є власником квартири, за яку прийняв грошові кошти. Отже, договір купівлі- продажу квартири не був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вини відповідача.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем на виконання умов попереднього договору будь-яких дій з метою повернення позивачу авансу.

Посилання ОСОБА_2 що між ним та ОСОБА_5 існувала домовленість про переуступку не підтверджені матеріалами справи та відповідачем не доведені.

Також не приймаються до уваги посилання ОСОБА_2 що сума у розмірі 1000 доларів США, яка передана ОСОБА_1 є завдатком, оскільки доказів того, що грошова сума передана ОСОБА_2 у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, матеріали справи не містять.

Права позивача є порушеними, оскільки він не реалізував очікувань на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке відповідач зобов`язався йому відчужити, отримавши авансовий платіж, а також позбавлений права розпорядження коштами, які були передані ним в якості авансового платежу. Передані ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошові кошти, які за своєю правовою природою є авансом, підлягають поверненню особі, яка їх передала, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору

З огляду на викладене, враховуючи безспірне право позивача на розпорядження належними йому грошовими коштами, а також той факт, що аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню, якщо договір купівлі-продажу не укладено і товар не передано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Що стосується витрат на правову допомогу.

У позовній заяві та відповіді на відзив представником позивача зазначено про стягнення витрати на правничу допомогу: у розмірі 17000 грн за правничу допомогу, що надана під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підставі п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

За нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України).

Нормою ч. 8 ст.141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_1 в суді представляла адвокат Некрасов О.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 28/24/Ц-02 від 28.02.2024.

З акту приймання передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги вбачається, що адвокат надав клієнту юридичні послуги, відповідно до договору про надання правничої допомоги, а клієнт прийняв надані послуги: а саме надання юридичної консультації (2 консультації по 500 грн) загальна вартість 1000 грн; пошук аналогічної судової практики та вивчення рішень вищих інстанцій стосовно предмету спору (2 години по 500 грн) загальна вартість 1000 грн; складання досудової претензії та направлення її відповідачу 3000 грн; складання позовної заяви 5000 грн; складання відповіді на відзив 3000 грн, участь у судовому засіданні 4000 грн.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що справа вказана справа не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. Ціна позову складає 43000 грн. Справу розглянуто за наявними доказами у справі.

Отже, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 8000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачену сума судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 328, 330, 387, 388 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1000 (одна тисяча) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору 1211,20 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн, а всього 9122 (дев`ять тисяч сто двадцять дві) грн 20 коп.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.12.2024.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_7 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_8 .

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД