Дата документу 14.05.2024Справа № 554/1823/24
Провадження № 2/554/3225/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Грай К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватної власністю,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому прохав виділити ОСОБА_3 та визнати право власності за ним на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказав, що 27 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, під час якого позивач за особисті кошти придбав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час між подружжям виникли постійні суперечки щодо даного будинку, їм не вдається врегулювати питання щодо поділу житлового будинку, оскільки він хоч і був придбаний у шлюбі, але за особисті кошти позивача, а тому є його особистою приватною власністю. Зазначає, що ще до шлюбу (29.10.2004) володів часткою житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яку 11.05.2016 продав ОСОБА_4 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Факт продажу будинку та отримання за нього грошових коштів, які є його особистою приватною власністю, підтверджується отриманням 09.05.2016 року від ОСОБА_4 завдатку у розмірі 150 000 грн., передачі йому 11.05.2016 року від ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 390 000 грн. та отримання ним цієї суми. Після цього, за кошти, які він отримав від продажу будинку, який був у його власності ще задовго до укладення шлюбу, 11.11.2020 він придбав у ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок згідно Звіту про оцінку нерухомого майна станом на 23.07.2020 року складав 333 000 грн. Таким чином, він придбав будинок за свої власні кошти, які отримав від продажу будинку та накопичив за довгі роки, що не має відношення до сімейного бюджету. Минулого року позивач хотів продати вказаний будинок, але відповідач створювала цьому перешкоди, тому він звернувся до суду з даний позовом.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій прохав визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Вказав підстави позову аналогічні тим, які викладені у первісному позові.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 08 березня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не з`явилися, остання надіслала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій вказала, що ознайомившись із позовними вимогами та доказами доданими до позовної заяви, підтверджує існування обставин, викладених у позові та визнала позовні вимоги, прохала розглядати справу без її участі

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ОСОБА_2 27 серпня 2014 року уклали шлюб у Центральному відділі ДРАЦС РС Полтавського МУЮ, а/з № 1278, про що видано повторно свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 11 травня 2016 року уклав із ОСОБА_4 . Договір купівлі-продажу частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавсьокго міського нотаріального округу Соляник А.В., за реєстровим номером 1428, з якого вбачається, що ОСОБА_3 передав у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність вказану частку будинку. Ця частка належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 29 жовтня 2004 року, посвідченого Другою полтавською державною нотаріальною конторою, за № 2-3168, продаж вчинено за домовленістю за 264 500 грн. (а.с.8 зворот).

Із розписки від 09.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 завдаток за продаж частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 150 000 грн. (а.с.9).

Із розписки від 11.05.2016 року слідує, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 за продаж частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти у розмірі 390 000 грн. (а.с.9).

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 11 листопада 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., за реєстровим № 2990, ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м.. Продаж здійснено за 333 000 грн. відповідно до Висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Біном-Груп» (а.с.9-10, 11-32).

У зв`язку із виникненням між подружжям спору щодо поділу спільного майна, що підтверджується перепискою між ними через месенджер (а.с.32-33), позивач звернувся до суду з позовом.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Разом з тим, правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, в пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що позивач довів свої позовні вимоги, оскільки придбав будинок за адресою: АДРЕСА_1 за свої особисті кошти у сумі 333 000 грн., які він отримав від продажу належної йому частки будинку, набутої на підставі договору дарування ще до укладення шлюбу, фактично за 390 000 грн.(завдаток 150 000 грн.), що підтверджується розписками.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки відповідач визнав позов у підготовчому засіданні, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1665 грн., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 1665 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватної власністю задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1665 грн.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1665 грн., сплаченого нимю при подачі позовної заяви згідно квитанції 0333-5399-0303-8826 в АТ «ТАСКОМБАНК», ГУК у Полт. обл/Шевченків р-н /22030101.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя Л.І. Савченко