Справа № 299/5052/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2023 року у складі судді Кашуби А.В., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 13.02.2019 року підписав заяву б/н, згідно якої відповідачу було відкрито банківський рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитні картки. Підписуючи заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що згадана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Банк стверджує, що даний договір є договором приєднання. Позивач зобов`язання за договором виконав, в тому числі надав відповідачу у користування кошти у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку із цим станом на 10.03.2023 року позивач визначив заборгованість за кредитним договором (з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості) у розмірі 30378,62 грн, з яких : 24850,40 грн - заборгованість за кредитом, 5528,22 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

За вказаних обставин позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 13.02.2019 у розмірі 30378,62 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову та не дав їм належної правової оцінки. Зокрема, апелянт вказує на те, що висновок суду про переплату є передчасним. В даному випадку суд міг відмовити у стягненні відсотків, оскільки не узгоджено розмір відсоткової ставки, але підстав вважати, що борг за кредитом погашено, а тим більше, що є переплата, у суду не було. Зазначає, що відповідач не надав жодного доказу на спростування боргу по тілу кредиту, натомість заборгованість підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача. Судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 09 червня 2021 року у справі № 138/356/17 та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засідання представник апелянта - адвокат Дурдинець Р.Ю. підтримала подану апеляцію, просить її задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 13.02.2019 року.

Дані обставини підтверджуються засвідченими копіями документальних доказів: Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною клієнтом Банку ОСОБА_1 (а.с.12), довідкою ПАТ КБ ПриватБанк про факт отримання позичальником платіжних карток, про зміну кредитного ліміту (а.с.10,11)

При цьому, у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 13.02.2019 року не зазначено відсоткову ставку, не встановлено порядок нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та строк повернення кредиту (а.с.12, 12 зворот).

Окрім того, у вказаній анкеті-заяві не зазначено пропозицію про отримання якого типу кредитного продукту прийняв відповідач, що має суттєве значення, оскільки умови кредитування (процентна ставка, пільговий період, загальні витрати за кредитом, інші істотні умови) за кожним із типів карток є різними.

Факт користування грошовими коштами банку за допомогою платіжних карток клієнтом АТ КБ ПриватБанк ОСОБА_1 підтверджується наданою позивачем випискою з карткового рахунку (а.с.67-73).

Згідно з наданого банком розрахунку за ОСОБА_1 рахується заборгованість станом на 10.03.2023 року у розмірі 30378,62 грн, з яких : 24850,40 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5528,22 грн заборгованості за простроченими відсотками.

На підтвердження позовних вимог, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. До позовної заяви позивач додав також Інформацію про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) (а.с.13-14).

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять підтверджень, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак, позивач не довів факту прийняття відповідачем ОСОБА_1 запропонованих йому умов щодо розміру відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо наданого позивачем на підтвердження факту укладання кредитного договору «паспорту споживчого кредиту» із підписом відповідача, то колегія суддів виходить з наступного.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з питання чи підтверджує факт підписання клієнтом банку паспорту споживчого кредиту факт укладення кредитного договору дійшов до наступного висновку:

«Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

Відтак, наданий позивачем «паспорт споживчого кредиту» у формі письмової інформації з порівнянням різних пропозицій кредитодавця, суд визнає таким доказом, що не містить інформації про обставину, що підлягає доказуванню - про фіксацію волі сторін договору та його змісту (неналежний доказ).

Таким чином, суд дійшов висновку, що задоволення вимог позову в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 лише фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту.

Так, Банк в межах розгляду даної справи, просить стягнути з відповідача 30378,62 грн, з яких: 24850,40 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5528,22 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості кредитної заборгованості в заявленому ним розмірі, оскільки кошти, які згідно з розрахунком та випискою по рахунку з картки автоматично списувались з відповідача були спрямовані в свою чергу і на погашення відсотків, комісії, страхових платежів, які Банк не мав права нараховувати, оскільки Умови та Правила не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, при цьому у анкеті-заяві від 13.02.2019 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та сплати неустойки немає.

Як вбачається з виписки про рух коштів, за весь період користування платіжними картками в межах кредитного ліміту відповідач фактично отримав у тимчасове користування 76187,05 грн (сімдесят шість тисяч сто вісімдесят сім гривень 05 коп). При цьому відповідач за цей період здійснив повернення банківських грошових коштів у сумі 76560,03 грн (сімдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят гривень 03 коп) - тобто, грошові кошти, внесені в рахунок повернення отриманих грошових коштів у межах кредитного ліміту у користування (погашення заборгованості). Відтак, відповідач повернув банку більшу суму грошових коштів у гривні, ніж фактично отримав у користування.

Тобто банк не довів існування в позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24850,40 грн та заборгованості за відсотками за користування кредиту в розмірі 5528,22 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю банком обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог та відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: