ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/5/24Головуючий у 1-й інстанції Сташківа Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/618/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №604/5/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2024 року, ухвалене суддею Сташківим Н.Б., дата складення повного тексту судового рішення не зазначена, у справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «А-Банк, апелянт) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.11.2013 у розмірі 65121.59 грн, а також судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 12.11.2013 відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої додається до позову, відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку.

Вказував, що відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27.6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач зазначав, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Посилався на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідачка, в порушення умов вказаного договору, не виконала належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 25.10.2023 у неї утворилась заборгованість у розмірі 65121.59 грн, яка складається з наступного:

- 11577.11 грн - заборгованість за кредитом;

- 0 грн - заборгованість за відсотками;

- 53544.48 грн штрафи.

На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав банку.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Вказує на те, що відповідачка (позичальник) отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто вона погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України - фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією) і вже повинна сплачувати процентну ставку.

Крім того, посилається на те, що із відповідачки підлягають стягненню відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Вважає банківський розрахунок правильним, який підтверджується банківською випискою по рахунку позичальника.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом встановлено наступні обставини.

З долученої до позовної заяви анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» вбачається, що відповідачка виявила бажання отримати банківські послуги без зазначення їх виду, про що 31.08.2011 підписала анкету-заяву.

Суд першої інстанції вірно вказав, що Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідачки ОСОБА_2 , її контактну інформацію, проте не містить даних про умови кредитування, у ній відсутні відмітки про те, яку картку відповідачка просила видати.

Крім того, на заяві відсутня печатка Банку, а також інформація про посаду працівника банку, який підписав вказану анкету-заяву (а.с.27).

Звернувшись до суду із даним позовом позивач надав розрахунок заборгованості на загальну суму 65121.59 грн за договором б/н від 12.11.2013, однак, цього договору суду позивачем не надано.

Виписка по картці ОСОБА_2 , видана за період з 12.11.2013 по 25.10.2023, містить інформацію про номер рахунку, суму витрат та суму зарахувань за вказаний період.

З копії довідки за картами АТ «А-Банк» встановлено, що ОСОБА_2 відкрито рахунок та видано карту строком дії до листопада 2015 року (а.с.28).

За кредитним договором б/н від 12.11.2013 за період з 12.11.2013 по 25.10.2023 ОСОБА_2 встановлювалися ліміти:

- 12.10.2015 12400 грн.;

- 30.07.2016 11580 грн.;

- 20.12.2017 11600 грн. (а.с.29).

Також позивач надав копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» та копію витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна «GOLD», розміщені на сайті банку (а.с.36 зворот).

Суд першої інстанції вірно встановив, що надані позивачем копії витягів з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» та Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна «GOLD», які є невід`ємною частиною кредитного договору, не можна вважати складовою кредитного договору, так як невідомо, які саме кредитні картки діяли на момент укладення кредитного договору з відповідачем, які він отримав, відповідно невідомо які саме тарифи банку діяли на той час, а також не можуть стверджувати факт існування боргу, оскільки в них немає жодного посилання на відповідача, вони ним не підписані.

Крім того, матеріали справи не містять доказів укладання кредитного договору з відповідачем саме від 12.11.2013, за яким здійснено розрахунок заборгованості, оскільки анкета-заява, на яку посилається позивач, датована 31.08.2011.

Відповідно до ст.ст.202, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року (далі - Закон).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону фінансові послуги надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не перед бачено законом, повинен містити:

1) назву документа;

2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання;

3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу;

4) найменування, місцезнаходження юридичної особи;

5) найменування фінансової операції;

6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків;

7) строк дії договору;

8) порядок зміни і припинення дії договору;

9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту;

10) інші умови за згодою сторін;

11) підписи сторін.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і це не є обов`язком суду.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегією суддів досліджено докази надані позивачем, а саме:

- анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку;

- витяг із Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://а-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та правила»;

- тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD»;

- розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.11.2013;

- виписку по картці;

- довідку за картами та довідку за лімітами без дати їх видачі.

Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» визначають, у тому числі: права, обов`язки та відповідальність сторін, порядок встановлення кредитного ліміту, порядок та умови користування карткою та здійснення платежів, тощо. У Тарифах користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» встановлений розмір комісії за здійснення банківських операцій, процентну ставку, розмір та порядок нарахування пені.

Вказані документи не підписані відповідачкою, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Правильним є висновок суду, що за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови та правила надання банківських послуг, надані банком витяг із Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» і Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного сторонами договору.

У зв`язку із цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання, що узгоджується із правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був стягнути з відповідачки відсотки у розмірі облікової ставки НБУ у відповідності до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України на увагу не заслуговують, оскільки, як було встановлено вище, в матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору від 12.11.2013, а також відсутні належні докази встановлення кредитного ліміту (тіла кредиту) та номеру картки із зазначенням його розміру, на який могли би бути нараховані відсотки. При цьому, з долученої позивачем до матеріалів справи довідки за лімітами вбачається, що остання видана за кредитним договором б/н від 12.11.2013, копії якого в матеріалах справи немає, а також у ньому відсутні дані щодо якої картки вона видана та по якій саме картці встановлені ліміти.

Окрім того, у позовних вимогах позивачем не ставилось питання про стягнення відсотків на підставі ст.1048 ЦК України, що є фактично зміною підстави та предмету позову, оскільки позивач просив стягнути заборгованість, в тому числі відсотки саме за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді