Єдиний унікальний номер 725/3611/24
Номер провадження 2-о/725/266/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2024

Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О. І.

при секретарі Симик І.М.

за участю заявників,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання : АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу за заявою подружжя , яке має дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до суду із вищевказаною заявою.

Стверджують , що 05.03.2016 року між ними було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №265.

Під час даного шлюбу народилися : син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказують , що сімейні стосунки між ними погіршились. Припинили сімейні відносини повністю з листопада 2023 року та не ведуть спільне сімейне господарство і побут.

Додатково вказали , що спільне життя не склалося з причин несумісності характерів та різних поглядів на подружнє життя.Примирення між ними неможливе.

Надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів.

Додатково вказують , що після припинення шлюбних відносин донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 постійно проживають з батьком та перебувають на його повному утриманні.

Посилаючись на норми матеріального права, просять суд розірвати шлюб між ними; визначити спільне місце проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з їх батьком ОСОБА_1 .; встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює самостійне виховання та повне фінансове утримання малолітніх дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , без участі матері; після розірвання шлюбу заявниці ОСОБА_2 залишити прізвище " ОСОБА_7 ".

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що підтримує вимоги щодо розірвання шлюбу , оскільки примирення з дружиною не можливе.

Зазначив, що дійсно самостійно виховує та утримує доньку та сина. Додатково вказав , що з листопада 2023 не проживає з ОСОБА_2 та спільного побуту не веде.

Заявниця ОСОБА_2 підтримала свої вимоги щодо розірвання шлюбу та підтвердила те, що спільні діти з ОСОБА_1 , проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Вона часто виїжджає за кордон в пошуках роботи. Фактично на даний час перебуває у відносинах з іншим чоловіком.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили , що дійсно вже тривалий час ОСОБА_1 та ОСОБА_10 спільно не проживають. Вони являються свідками того , що діти спільно проживають з батьком , який займається їх вихованням : водить до садка та школи на різні гуртки. Батько цілком забезпечує своїх дітей. Матір проживає у іншому місці.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст .4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих заявниками , а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про одруження , між заявниками 05.03 .2016 року укладено шлюб.

Проте , згідно пояснень учасників справи , шлюбі відносини між заявниками припинені.

В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Враховуючи , що заявники виявили спільне бажання розірвати шлюб , укладений між ними, суд вважає , що такі вимоги підлягають задоволенню.

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до акту обстеження житла, заявник ОСОБА_1 проживає разом з сином та донькою за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації .Діти знаходяться на утриманні батька.

Окрім іншого , факт проживання дітей разом з батьком та перебування на його утриманні також підтверджується особистими поясненнями учасників процесу .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось , що вони тривалий час проживають окремо, мати дітей не здатна виконувати батьківські обов`язки в силу об`єктивних обставин : часто виїжджає за кордон , має відносини з іншим чоловіком, а тому дітей залишає на самостійне виховання та утримання батьку .

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей , враховуючи їх вік , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи факт окремого проживання ОСОБА_2 від чоловіка та дітей , що фактично підтверджує не виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітніх дітей , інші обставини, суд вважає, що слід визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком , що відповідає волевиявленню сторін.

Крім того , відповідно до ч.3 ст .293 ЦПК України- у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Згідно вимог ч.8 ст 294 ЦПК України -у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Оскільки заявниця виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_7 , будь- яких заперечень з цього приводу суду заявлено не було , суд вважає , що така вимога підлягає задоволенню, а тому заявниці ОСОБА_2 слід залишити прізвище « ОСОБА_7 ».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено та у судовому засіданні підтверджено те, що діти заявників проживають разом батьком та перебувають на його самостійному вихованні та утриманні. Він створив всі умови для проживання дітей , здійснює опіку над ними , доглядає та піклується про стан їх здоров`я.

На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , керуючись ст.ст.110,112,114, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 265- розірвати.

Визначити спільне місце проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з їх батьком ОСОБА_1 .

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює самостійне виховання та повне фінансове утримання малолітніх дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , без участі матері.

Після розірвання шлюбу заявниці ОСОБА_2 залишити прізвище " ОСОБА_7 ".

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський