ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2079/22 Номер провадження 22-ц/814/3039/24Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником 1/3 частини спірної квартири. Окрім неї, співвласниками квартири станом на 29 грудня 2012 року були: мати позивачки ОСОБА_3 і батько позивачки ОСОБА_4 , який у 2002 році розлучився з її матір`ю, сім`я почала проживати окремо. Правовстановлювальні документи на квартиру залишились у ОСОБА_4 , який 19 лютого 2021 року подарував свою 1/3 частини квартири ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. З цього часу між сторонами велись безрезультатні переговори щодо можливості викупу часток одне у одної, проте пропозиції позивачки були відхилені, на усні звернення щодо надання доступу до житлового приміщення ОСОБА_2 відповіла відмовою.

18 липня 2022 року позивачка надіслала відповідачці заяву з вимогою надати ключі від вхідних дверей спірної квартири для можливості користуватися своєю власністю, однак відповіді не отримала.

Спірна квартира перебуває у власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - по 1/3 частини квартири у кожної. Обмеження доступу до квартири порушує її право на користування своїм майном. У зв`язку з цим позивачка просила позов задовольнити.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 118 441,72 грн. у рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні з депозитного рахунка суду; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини вказаної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог вказано, що 19.02.2021 року вітчим ОСОБА_4 подарував їй 1/3 частини спірної квартири, іншими співвласниками, якої є ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Позивачка пропонувала неодноразово ОСОБА_1 купити в неї 1/3 частини квартири, проте позитивної відповіді на свої пропозиції не отримала.

Спільне проживання у спірній квартирі є неможливим, оскільки при кожній зустрічі із ОСОБА_1 і ОСОБА_3 виникають конфлікти, щодо користуванню даною квартирою.

У позивачки не має іншого житлового приміщення, окрім 1/3 частини спірної квартири, яке б належало їй на праві власності, тому дане майно є її єдиним житлом, тоді як у ОСОБА_1 є інше житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якому вона і проживає, тому припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам. Крім того зазначає, що спірна квартира, є неподільною річчю, знаходиться у спільній частковій власності сторін, спільне володіння і користування якою є неможливим.

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_3 59 220,86 грн. у рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні з депозитного рахунка суду; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частини вказаної квартири.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником 1/3 частини спірної квартири, іншими співвласниками якої за станом на 29.12.2012 року були: її донька ОСОБА_1 та її колишній чоловік ОСОБА_4 . У 2002 році вона розлучилась з ОСОБА_4 і разом з донькою стала проживати в іншому помешканні. 19.02.2021 року ОСОБА_4 подарував свою 1/3 частку спірної квартири ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. На даний час спірна квартира перебуває у власності трьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з 2021 року, між сторонами велись безрезультатні переговори щодо можливості викупу часток одне в одної. Пропозиції її та її доньки щодо мирного вирішення спору були відхилені, на усні звернення щодо надання доступу до житлового приміщення ОСОБА_2 відповіла відмовою. Продавати свою частину ОСОБА_2 не має бажання, а для покупки двох інших частин пропонує занижену суму на відміну від реальної ринкової вартості квартири.

Неодноразові намагання потрапити в квартиру були безрезультатними. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, позбавляє їх можливості на підтвердження права власності, а тому співвласники навіть не можуть належним чином зафіксувати протиправні дії ОСОБА_2 у правоохоронних органах. Проживання співвласників в одній квартирі є неможливим, адже ОСОБА_2 взагалі не допускає інших співвласників до користування спірним майном.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , стягнувши із ОСОБА_1 59 220,86 грн. у рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні з депозитного рахунка суду; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину вказаної квартири.

В обгрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є власником 1/3 частини спірної квартири, іншим співвласниками у рівних частках є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З 2021 року між сторонами велись безрезультатні переговори щодо можливості викупу часток одне в одної. Пропозиції ОСОБА_1 та її матері щодо мирного вирішення спору були відхилені, на усні звернення щодо надання доступу до житлового приміщення ОСОБА_2 відповіла відмовою, продавати свою частину вона не має бажання, а для покупки двох інших частин пропонує занижену суму на відміну від реальної ринкової вартості квартири.

Неодноразові намагання потрапити в спірну квартиру були безрезультатними.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року у задоволенні вищевказаних позовів відмовлено за недоведеністю.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 оскаржив її представник адвокат Антіхович В.В., який посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції у відповідній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційному порядку рішення місцевого суду також оскаржила ОСОБА_3 , яка посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимоги про припинення права власності ОСОБА_2 на її частку у спірній квартирі та задовольнити заявлені нею вимоги.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича В.В. та ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича В.В. задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення скасовано, справу в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Таким чином, предметом повторного апеляційного перегляду є рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Семашка Д.М. до суду надійшли письмові пояснення, в яких просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.06.2023 року в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстнації без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі в оскаржуваній частині не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 07 травня 2011 року уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на Супряга (т. 1, а.с. 5).

Зі свідоцтва про право власності на житло від 24 листопада 1994 року № 2934 вбачається, що орган приватизації виконавчого комітету м. Лубни посвідчив, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 200).

Згідно листа Комунального підприємства «Лубенське МБТІ» від 23 травня 2022 року № 62 станом на 29 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 зареєстроване за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 6)

19 лютого 2021 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування 1/3 частки квартири (т. 1, а.с. 103).

Право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину вищевказаної квартири підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 липня 2022 року № 304740616 (т. 1, а.с. 7, 104).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно, від 04 листопада 2021 року серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 8).

18 липня 2022 року ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 заяву з проханням не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та просила надати ключі від вхідних дверей (т. 1, а.с. 9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, місцевий суд виходив з того, що позивачка не довела наявності перешкод у користуванні спірною квартирою.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18)).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України)).

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (стаття 358 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Звертаючись до суду з даним позовим ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, на усні звернення щодо надання доступу до житлового приміщення відповідач відповідала відмовою, внаслідок чого 18.07.2022 нею було направлено письмову заяву до ОСОБА_2 з вимогою надати ключі від вхідних дверей квартири, проте дана вимога залишилася без реагування.

В матеріалах справи міститься відзив представника ОСОБА_2 адвоката Палій А.В. на позовну заяву ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, в якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на недоведеність позовних вимог.

Разом з тим, у листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні в якому вказала, що проживання у спірній квартирі є не можливим, оскільки при кожній зустрічі між ними виникають конфлікти, щодо користування квартирою.

Заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 (провадження № 61-12938св23), від 18 листопада 2024 року у справі № 727/8103/23 (провадження № 61-4995св24).

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що саме по собі звернення позивачки до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю й заперечення відповідача щодо його задоволення свідчить про наявність таких перешкод.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/23652/19, від 28 квітня 2022 року у справі № 334/815/21, від 17 квітня 2024 року у справі № 553/1602/21, від 17 липня 2024 року у справі № 752/7267/21, від 21 серпня 2024 року у справі № 344/5006/16-ц.

В матеріалах справи також містяться докази звернення позивача до правоохоронних органів з заявою про кримінальне правоворушення за фактом обмеження її в доступі до квартири, частка якої належить їй на праві власності, а саме протоколом про прийняття заяви від 08.11,2023, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , талоном-повідомленням єдиного обліку № 8670 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення (т. 3, а.с. 4-6).

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 08.11.2023 року вона прийшла за адресою АДРЕСА_3 , проте двері їй ніхто не відчиняв. Вказала, що потрапити до під`їзду будинку також проблематично, оскільки вона не має ключів. Біля під`їзду вона зустрілася з ОСОБА_8 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , та яка проживає у спірній квартирі. На вимогу впустити її до квартири та отримати ключі від неї, ОСОБА_1 отримала відмову.

Враховуючи вищевказані обставини справи в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та доведеність факту здійснення відповідачем перешкод у користуванні спірною квартирою, внаслідок чого рішення суду першої інстанції у відповідній частині підлягає скасуванню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 5656,68 грн. (992,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, 1488,60 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 3175,68 грн. за розгляд справи в суді касаційної інстанції).

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5656,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

В. П. Пікуль