ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/1432/24

провадження № 22-ц/4809/1384/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2024 року у складі головуючої судді Варакіної Н. Б.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов та рішення суду першої інстанції.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», яким просив стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, суму грошових коштів у розмірі 245 000 грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 09 липня 2007 року по 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

30 серпня 2019 року позивача звільнено з роботи.

ОСОБА_1 зазначає, що за час роботи на підприємстві відповідача у нього виникло хронічне професійне захворювання.

Так, пунктом 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 27 грудня 2019 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня.

Згідно п. 17 зазначеного акту професійне захворювання виникло за таких обставин: робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», недосконалість технологічного обладнання (електровоз К-14), що призводить до перевищення ГДК загальної транспортної вібрації та пилу при виконанні функціональних обов`язків.

Відповідно до п. 18 акту причинами виникнення професійного захворювання є: рівень вібрації: транспортна до 109 дБ при нормі 107 дБ, запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: до 2,3 мг/мЗ при нормі 2,0 мг/мЗ, підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +10,0 +15,2 ОС при нормі +17 +26 ОС, + 10,0 ОС при нормі +13 +19 ОС, рівень вологості 90-94% при нормі

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 19 січня 2021 року серії 12 AAA № 085979 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60%.

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 19 січня 2021 року серії 12 ААБ № 574079 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності.

Довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 20 грудня 2022 року серії 12 ААА № 105906 позивачу повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60%, з яких: 50% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 20 грудня 2022 року серії 12 ААВ № 197715 позивачу повторно безтерміново встановлено третю групу інвалідності, а також визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 %.

Внаслідок отриманого професійного захворювання ОСОБА_1 змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості ОСОБА_1 вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

За викладених обставин, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 245 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення.

Вказав, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Зазначав, що в грудні 2019 року позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 %, вперше.

27.12.2019 Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» уклало із ОСОБА_1 угоду № 18/416 про відшкодування моральної шкоди в сумі 6000,00 грн, згідно якої він відмовився від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання (а.с.49-50).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд погодився із позицією сторони відповідача, що підписуючи договір № 18/416 від 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовився від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання з відповідача окрім суми обумовленої договором. Моральну шкоду за професійним захворюванням позивачу відшкодовано. Повторному відшкодуванню моральна шкода не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про повне задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вказує, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував всі обставини справи та помилково прийшов до висновку, що позивач та відповідач перейшли в договірні правовідносини закріплені договором від 27 грудня 2019 року.

Так, 27 грудня 2019 року між ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат та ОСОБА_1 було укладено договір про відшкодування моральної шкоди. Проте, розмір відшкодування моральної шкоди, встановлений договором №18/416 від 27 грудня 2019 року 6 000 грн з урахуванням сплати необхідних податків та обов`язкових платежів із вказаної суми не є співмірним до глибини страждань позивача.

Представник позивача зазначає, що суд розглянув справу за відсутності належних та допустимих доказів про час первинного огляду позивача у МСЕК, який відбувся вже після укладення сторонами договору про відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що в матеріалах справи наявні лише довідки МСЕК від 19 січня 2021 року, якими позивачу було встановлено повторно втрату працездатності.

Проте, суд першої інстанції не мав у своєму розпорядженні доказів щодо моменту визначення втрати працездатності позивачем первинно. Копія довідки Медико-соціальної експертної комісії на підтвердження втрати працездатності у відсотках, яка видавалась вперше, у позивача не збереглася.

Разом з тим, зазначено, що відсутність даної довідки не перешкоджає розгляду справи по суті позовних вимог, так як вона потрібна тільки задля визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування.

Оскільки у довідці МСЕК від 19 січня 2021 року серії 12 ААА № 085979, яку суд помилково вважав первинною, прямо зазначено про те, що огляд проведено саме повторно, для суду мало б стати очевидним те, що насправді первинний огляд проводився значно раніше і це було після укладення договору про відшкодування моральної шкоди 27 грудня 2019 року.

Представник стверджує, що суд розглянув справу за відсутності належних та допустимих доказів про час первинного огляду позивача у МСЕК, тобто він не мав належних та допустимих доказів щодо однієї з найважливіших обставин справи моменту виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, очевидно, що під час укладення договору про відшкодування моральної шкоди від 27 грудня 2019 року, сторонам не було відомо, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач втратив працездатність на 60% та йому встановлена третя група інвалідності.

Станом на момент укладення договору про відшкодування моральної шкоди від 27грудня 2019 року сторони визначили розмір відшкодування моральної шкоди,виходячи лише із самого факту наявності професійних захворювань, оскільки провтрату працездатності позивачем на той час відомо не було через відсутністьвідповідних висновків МСЕК.

Короткий зміст відзиву на апеляційні скарги

Від представника відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому йдеться про безпідставність вимог позивача з огляду на укладений між сторонами у справі договір про відшкодування моральної шкоди. Відповідач згодний з рішенням суду першої інстанції, просив залишити його без змін.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Мотуза О. В., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», з 09.07.2007 по 03.07.2008 підземним гірником з повним робочим днем на підземних роботах по четвертому розряду, з 03.07.2008 по 08.08.2008 підземним учнем машиніста електровозу з повним робочим днем у підземних умовах, з 08.08.2008 по 22.07.2009 підземним машиністом електровозу, з повним робочим днем на підземних роботах по п`ятому розряду, з 22.07.2009 підземним машиністом електровозу, з повним робочим днем на підземних роботах по шостому розряду.

30.08.2019 позивач звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.27-31).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.12.2019 встановлено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за наступних обставин: робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», недосконалість технологічного обладнання (електровоз К-14), що призводить до перевищення ГДК загальної транспортної вібрації та пилу при виконанні функціональних обов`язків. Причиною виникнення професійного захворювання вказано рівень вібрації транспортна до 109 дБ при нормі 107 дБ, запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: до - 2,3 мг/м?, при нормі 2,0 мг/м?, підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів повітряної зони +10,0 ?, при нормі +17, +26; +10,0 ?, при нормі +13, +29; рівень вологості 90-94% при нормі ?75%. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процессу (а.с.10-13).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 2133 від 17.12.2019 ОСОБА_1 встановлений наступний діагноз: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднані з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, група А. Легенева недостатність першого ступеня (а.с.17-19).

Відповідно до договору № 18/416 від 27.12.2019 про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 отримав від Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» 6000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та відмовився від будь-яких намірів стягнення на свою користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання (а.с.51).

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 085979 від 19.01.2021 видно, що ступінь втрати працездатності позивача становить 60%, огляд: повторний, група інвалідності: третя, дата переогляду: 01.02.2023 (а.с.32).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 574079 від 19.01.2021 ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.02.2023 (а.с.33).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 105906 від 20.12.2022, ступінь втрати працездатності позивача становить 60%, огляд: повторний, група інвалідності: третя, дата переогляду: безтерміново (а.с.34).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 197715 від 20.12.2022 ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності безтерміново (а.с.35).

Представником позивача додатково до апеляційної скарги долучено копію довідки Департаменту охорони здоров`я Кіровоградської обласної державної адміністрації комунальний заклад «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи Кіровоградської обласної ради» від 29.07.2024 №682 з якої видно, що ОСОБА_1 вперше оглянутий 21.01.202 обласною МСЕК №1 м. Кропивницький. Була встановлена ІІІ група інвалідності та 60% (шістдесят відсотків) втрати професійної працездатності, професійне захворювання, терміном на 1 рік. Довідка до акта огляду МСЕК серія МСЕ №12ААБ №565965 та довідка 12ААА №012387 видана на руки ОСОБА_1 .

Повторно ОСОБА_1 був оглянутий 19.01.2021 обласною МСЕК №1 м. Кропивницький. Була підтверджена ІІІ група інвалідності та встановлено 60% (шістдесят відсотків) втрати професійної працездатності, професійне захворювання, безтерміново. Довідка серії МСЕ №12ААВ №197715 та довідка 12ААА №105906 видані на руки ОСОБА_1 (а.с.74).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Матеріалами справи встановлено, що позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.12.2019 встановлено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за наступних обставин: робота в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», недосконалість технологічного обладнання (електровоз К-14), що призводить до перевищення ГДК загальної транспортної вібрації та пилу при виконанні функціональних обов`язків. Причиною виникнення професійного захворювання вказано рівень вібрації транспортна до 109 дБ при нормі 107 дБ, запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: до - 2,3 мг/м?, при нормі 2,0 мг/м?, підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів повітряної зони +10,0 ?, при нормі +17, +26; +10,0 ?, при нормі +13, +29; рівень вологості 90-94% при нормі ?75%. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процессу (а.с.10-13).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 2133 від 17.12.2019 ОСОБА_1 встановлений наступний діагноз: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднані з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, група А. Легенева недостатність першого ступеня (а.с.17-19).

Отже, роботодавець ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» під час роботи позивача допустив важкі умови праці обумовлені технологічним процесом, що є порушенням ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» та призвело до виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 , втрати професійної працездатності, безстрокового призначення останньому третьої групи інвалідності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи договір № 18/416 від 27.12.2019 про відшкодування моральної шкоди позивач відмовився від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійного захворювання з відповідача окрім суми, обумовленої договором. Моральну шкоду за професійним захворюванням позивачу відшкодовано. Повторному відшкодуванню моральна шкода не підлягає

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Водночас, зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки (пункти 35, 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17). У вказаній справі момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду чи за рахунок роботодавця).

Крім того, у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-3149цс15 зазначено, що право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

Щодо з`ясування моменту виникнення права на компенсацію моральної шкоди у позивача, апеляційний суд вважає за можливе врахувати довідку, долучену представником позивача до апеляційної скарги, в якій вказано, що 21.01.2020 позивача було оглянуто обласною МСЕК №1 м. Кропивницький та було встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% (шістдесят відсотків) втрати професійної працездатності, професійне захворювання, терміном на 1 рік. Довідка до акта огляду МСЕК серія МСЕ №12ААБ №565965 та довідка 12ААА №012387 видана на руки ОСОБА_1 .

Отже, право на компенсацію моральної шкоди у позивача виникло з 21.01.2020. Пізніше, 19.01.2021 на підставі довідки до акта огляду МСЕК від 21.01.2020 ОСОБА_1 повторно було встановлено третю групу інвалідності та повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60%.

У той час як договір про відшкодування моральної шкоди №18/416 укладено 27.12.2019.

Наявність професійних захворювань, причини їхнього виникнення, а також ступінь втрати працездатності позивача підтверджується наявними у матеріалах справи актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.12.2019, затвердженого 28.12.2019 Т.в.о. начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області, довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 085979 від 19.01.2021, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 574079 від 19.01.2021, довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 105906 від 20.12.2022, а також довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 197715 від 20.12.2022.

При цьому згідно з положенням пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року №420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого.

Повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків відмовляючи у задоволенні позовних вимог, оскільки договір №18/416 про відшкодування моральної шкоди від 27.12.2019 було укладено до встановлення у позивача стійкої втрати працездатності вперше на рівні 60% з 21.01.2020.

Так, медичним висновком Державної установи Українського науково-дослідного інституту промислової медицини (м. Кривий Ріг) протокол від 17.12.2019 №2133, про який зазначено в договорі про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 було встановлено професійний характер захворювання, проте, втрати працездатності, як і ступеню втрати працездатності (у відсотках) даним висновком встановлено не було.

Ступінь втрати професійної працездатності позивача встановлено лише при огляді у МСЕК, що відбулось вже після укладення договору.

Враховуючи викладене, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, підстави для відмови в позові відсутні.

Визначаючи розмір відшкодування, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно норм статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст.1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно зі ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико-соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

З огляду на вищезазначені норми законодавства, суд вважає, що під час судового розгляду позивачем доведено спричинену йому моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що посилання позивача щодо спричинення йому моральної шкоди саме власником підприємства є обґрунтованими, а надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 та отримання ним професійного захворювання і інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. До того ж позивач зазнає фізичного білю, що призвело до страждання у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, суд враховує ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва.

Окрім того, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Разом з тим, суд враховує стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, в яких тривалий час працював позивач, крім того, суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, а саме, позивач зазнає постійного болю, у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, а лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, суд уважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 150 000 грн, що на переконання суду буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Також апеляційний суд вважає за доцільне зазначити таке.

Згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент; податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (п. 164.1 ст. 164 ПК України та п.п. 164.1.1 цього пункту).

Відповідно доп.«а» п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.01.2020 №466-ІХ, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2023 у справі № 598/438/21 викладено висновок щодо застосування п.«а» п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України, а саме: «Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23.05.2020, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що сума моральної шкоди, стягнута на підставі рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 599/645/21, від 07.11.2022 у справі № 161/16011/20.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням грошових коштів у розмірі 150 000 грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 150 000 грн, а тому, з відповідача на користь держави слід стягнути 1 499, 40 грн судового збору за подання позовної заяви та 2 249 грн судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивача.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, вул. Горького, 2, м. Жовті Води, Дніпропетровська обл., 52210) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням грошові кошти в розмірі 150 000 грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, вул. Горького, 2, м. Жовті Води, Дніпропетровська обл., 52210) на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 499, 40 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 249 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Дуковський

Л. М. Дьомич