Справа №489/1598/24
Провадження №2/489/1085/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію

встановив.

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 6713 грн. 43 коп., суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 263 грн. 74 коп., три проценти річних у розмірі 94 грн. 97 коп. та судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що в опалюваних сезонах 2020-2024 позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку АДРЕСА_1 . На ім`я боржника, відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ, по якій боржник повинен виконувати оплату. Нарахування відповідачам сум оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2020 по 01.12.2023 здійснювалося за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2020 по 01.12.2023 на суму 15713,43 грн., за яку відповідачі не сплатили та не виконали свої зобов`язання, чим завдала позивачу матеріальну шкоду. З урахуванням здійснених оплат, залишок боргу за спожиту теплову енергію, надану за вказаний період, на теперішній час складає 6713,43 грн.

Від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити в задоволенні позовних вимог до них. Вказують, що вони не проживають за адресою: АДРЕСА_2 з 2007 року. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ухвалою суду була затверджена мирова угода, відповідно до якої, зокрема, у вищевказаній квартирі залишається проживати лише ОСОБА_3 , користується та сплачує за отримання комунальних послуг. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі не проживають. В 2013 році квартира була приватизована між усіма відповідачами.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити. Вказує, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , а тому зобов`язані сплачувати щомісяця плату за спожиті комунальні послуги, в тому числі за теплову енергію, навіть якщо вони фактично в цьому житлі не проживають. Положення відзиву на позовну заяву не спростовують доводи, викладені в позовній заяві, а навпаки, підтверджують порушення прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою суду від 11.03.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 25.03.2024, відзив на позовну заяву повернуто відповідачам без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону.

Позивач в своєму позові зазначає, що на ім`я боржника, відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ, по якій боржник повинен виконувати оплату.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні Департаменту з надання адміністративних послуг, сформованого 11.03.2024 за № 16.27-, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в період з 01 листопада 2020 року по 01 грудня 2023 року, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Однак, відповідачі оплата послуг за надану теплову енергію не здійснювалася, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, з урахуванням перерахунку, яка становить, 7072,14 грн., яка складається з: основного боргу за надані послуги 6713,74 грн., трьох відсотків річних 94,97 грн., сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 263,74 грн.

Ухвалою суду від 17.12.2008, затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за якою: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зобов`язуються за рахунок власних коштів встановити у квартирі АДРЕСА_5 лічильники газу, гарячого і холодного водопостачання у термін до 01 лютого 2009, сплатити суму боргу за газопостачання у розмірі 68 грн. 00 коп., по квартплаті 494 грн. 09 коп., за водопостачання 1275 грн. 00 коп.

У разі недотримання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 строків по встановленню лічильників, останні зобов`язуються проводити оплату у розмірі 2/3 частки до моменту виконання прийнятих на себе зобов`язань.

ОСОБА_3 залишається мешкати у спірній квартирі один та в подальшому не має претензій до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо проживання у квартирі АДРЕСА_5 , визнаючи підстави не проживання поважними.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 зареєструвала шлюб 22.12.2012 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

До матеріалів відзиві долучено квитанції про сплату за квартплату за січень 2009 рік.

З Акту про не проживання за місцем реєстрації від 15.03.2024, підписаного свідками та затвердженого головою правління ОСББ «1 Лінія-28Б», вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 не проживають з грудня 2007 року по теперішній час.

Відповідно до довідки ОСББ «1 Лінія-28Б» від 19.03.2024, особовий рахунок № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 затверджений за ОСОБА_3 . Нарахування внесків за 1 місяць становить 258 грн. 30 коп.

Згідно Акта про фактичне місце проживання від 15.03.2024, підписаного свідками, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_6 .

Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади від 20.03.2024, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 .

Положення ст. 68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 04.01.2024, вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/3 частки за кожною на підставі Свідоцтва про право власності від 09.10.2013.

Не проживання відповідачів у квартирі, яка належить їм на праві власності, не звільняє їх, як власників квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті послуг з теплопостачання, які були надані позивачем, це підтверджується зокрема висновками Верховного суду у постанові від 02.04.20202 по справі 757/29813/17ц.

Відповідачами не надано належних доказів на спростовування факту надання їм, як співвласникам квартири у багатоквартирному будинку, послуг з теплопостачання, або ж надання послуг іншою особою.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК).

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц.

Тобто, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Відповідно до положень частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , вони несуть тягар його утримання у тому числі й за надані послуги з теплопостачання незалежно від факту проживання чи не проживання у кварті, тому позов підлягає задоволенню.

В жовтні 2023 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» було подано до Ленінського районного суду м. Миколаєва заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 7432,96 грн., суми інфляції 363,74 грн., 3 процентів річних у розмірі 94,97 грн. та судового збору у сумі 268,40 грн..

Ухвалою суду від 14.12.2023 у справі №489/6761/23, судовий наказ №2-н/489/1733/23 скасовано за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

У відповідності до ст. 166 ЦПК України, у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з п. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 6713 грн. 43 коп.; суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 263 грн. 74 коп.; три проценти річних - 94 грн. 97 коп., а всього 7072 грн. 14 коп., відповідно до їх частки у праві спільної часткової власності: з ОСОБА_1 2357 грн. 38 коп.; з ОСОБА_2 2357 грн. 38 коп.; ОСОБА_3 2357 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір у розмірі 3028 грн. 00коп., з кожного по 1009 грн. 33 коп.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , юридична адреса: м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18.

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Повний текст судового рішення складено «03» червня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева