Справа № 752/6190/24
Провадження № 2/752/4136/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивачка ОСОБА_1 , через адвоката Левченко В.В. (ордер, а.с.90,91), звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання їхньої малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 173 063,44 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2012 року, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста 18 січня 2023 року (справа № 752/12562/22).

За час спільного проживання у сторін народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо; донька проживає з позивачкою, яка одноособово несе витрати на утримання дитини, а саме: на розвиток здібностей дитини, на лікування, відпочинок, тощо. Вказується, що загалом позивачкою було витрачена 346 126,68 грн. як додаткових витрат на утримання дитини, з яких позивачка просить стягнути 173 063,44 грн.

Зокрема, фактичні витрати на утримання дитини з червня 2023 року по момент подачі позову становлять:

- з 25 червня по липень 2023 року позивач возила доньку на її день народження до іншої країни, загальні витрати разом з харчуванням, дорогою, проживанням становлять: 135 552,62 грн., 00 коп.;

- 14 серпня 2023 року було проведено необхідні профілактично-оздоровчі послуги з консультацією невролога, загальні витрати становлять: 1200,00 грн., 00 коп.;

- 10 серпня 2023 року сплачено послуги за додаткове навчання дитини, загальні витрати становлять: 350,00 грн.,00 коп.;

- 19 серпня 2023 року проведено планове стоматологічне лікування дитини, загальні витрати становлять: 1000, 00 грн., 00 коп.;

- з 08 серпня по 21 серпня дитина перебувала в дитячому таборі на оздоровчому лікуванні, загальні витрати становлять: 5 400 грн., 00 коп.;

- послуги за навчання разом з харчуванням за вересень 2023 року, становлять: 60 080 грн., 00 коп.;

- в період з 05 жовтня по 20 жовтня 2023 року було проведено необхідну лікувальну реабілітацію, загальною вартістю: 10 800 грн., 00 коп.;

- послуги з навчання разом з харчуванням за жовтень 2023 року становлять: 40 340 грн., 00 коп.;

- послуги з навчання разом з харчуванням за листопад-грудень 2023 року становлять: 43 500 грн., 00 коп.;

- додаткові заняття з англійської мови: 1 750 грн., 00 коп.;

- в січні 2024 було організовано реабілітаційну поїздку з дитиною на відпочинок, загальна вартість якої становить: 23 419 грн., 26 коп.;

- додаткові заняття акторської майстерності , загальна вартість становить: 900 грн., 00 коп.;

- заняття з фігурного катання: 665 грн., 00 коп.;

- послуги за навчання разом з харчуванням за січень 2024 року становлять: 18 870 грн., 00 коп.;

- додаткові заняття з англійської мови: 800 грн, 00 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 25 березня 2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.96-97).

08 квітня 2024 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , який судом не приймається до уваги, оскільки відзив подано з порушенням ст.178 ЦПК України, а саме: копія відзиву та доданих до нього документів повинні бути надіслані іншим учасникам справи із вказівкою опису вкладень направлення. До відзиву на позовну заяву відповідач додав квитанцію АТ «Укрпошти» про направлення рекомендованого листа адресату ОСОБА_1 . За відсутністю опису вкладень поштового відправлення не можна вважати, що іншим учасникам справи надіслано копію відзиву та доданих до нього документів (а.с.101-135).

Суд на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року (справа № 752/12562/22) шлюб, зареєстрований 18 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 796, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (а.с.20,21).

Судом також встановлено, що за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 942 від 22 червня 2013 року, свідоцтво про народження видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, серія НОМЕР_1 (а.с.11).

У позовній заяві позивачкою перераховує фактичні витрати на утримання дитини з червня 2023 року і до моменту звернення з даним позовом до суду, вказуючи на наступне.

25 червня по липень 2023 року за кордоном позивач відмічала день народження дитини за кордоном, включаючи переїзд, харчування, проживання, що склало 135 552,62 грн.; у серпні 2023 року було проведено необхідні профілактично-оздоровчі послуги з консультацією невролога - 1 200,00 грн; додаткове навчання дитини склало 350,00 грн.; стоматологічне лікування - 1000,00 грн.; перебування дитини у таборі на оздоровленні - 5 400,00 грн., плата у вересні 2023 року послуг за навчання з харчуванням 60 000,00 грн.; у жовтні 2023 року було проведено необхідну лікувальну реабілітацію - 10 800,00 грн.; послуги за навчання з харчуванням у жовтні - 40 340,00 грн.; у листопаді-грудні 2023 року послуги за навчання з харчуванням - 43 500,00 грн.; додаткові заняття з англійської мови - 1 750,00 грн.; у січні 2024 року реабілітаційна поїздка з дитиною на відпочинок - 23 419,00 грн.; додаткові заняття акторської майстерності - 900,00 грн.; заняття фігурного катання - 665,00 грн.; консультація ортодонта - 1 500,00 грн.; послуги за навчання з харчуванням - 18 870,00 грн.; додаткові заняття з англійської мови - 800,00 грн.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодекс (СК) України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Відповідно до вимог наведеного законодавства, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15травня 2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що за період з червня 2023 року і до моменту подачі до суду позову нею особисто понесені додаткові витрати на їх спільну з відповідачем доньку - ОСОБА_3 .

Суду стороною позивачки надано квитанції, платіжні інструкції: бронювання житла, проживання (а.с.25-27); бронювання готелю з адресою терміналу «Amsterdam» (а.с.23); квитанції авто-заправних станцій (а.с.17,18,24); оплата співбесіди, навчання, харчування та додатковий занять у ТОВ «Ліцей «Атлантика» Київ» (а.с.28,30, 32, 34; 44-49,62,69); оплата за англійську мову ГО «Волонтерська сотня Доброволя»; оплата за табір (а.с.29,33,66).

Також, надано низку платіжний документів, які складено іноземною мовою та які у зв`язку з чим не підлягають дослідженню, оскільки стороною позивача не надано суду перекладу на державну мову (а.с.13-16,19,30,50-51,57,61,63,64).

Крім того, за платіжними інструкціями, у яких отримувачами переказів є фізичні особі-підприємці, здійснено оплату з призначенням «за навчання», «за заняття», проте які не відображають конкретизацію платежів, їх цільове призначення (а.с.53-56).

Відповідно до платіжної інструкції на 1000,00 грн. взагалі позивачкою здійснено переказ власних коштів отримувачу фізичної особи без будь-якого призначення платежу (а.с.35).

Суд зазначає, що навчання дитину у приватному ТОВ «Ліцей «Атлантик» Київ», відпочинок дитини у літньому таборі, а також, як вказується у позові, святкування дня народження дитини за кордоном не є додатковими витратами на дитину та такими, що зумовлені особливими обставинами, це є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Даних, що у буть-який спосіб було узгоджено з батьком дитини обрання учбового закладу, літнього відпочинку, святкування дня народження дитини за кордоном суду стороною позивачки не надано.

Щодо занять англійською мовою позивачкою не доведено, що вказані заняття зумовлені особливими обставинами, а не лише загальним розвитком дитини.

Не доведено також, що заняття акторською майстерністю, про що зазначено лише у позовній заяві, пов`язані із розвитком певних здібностей дитини, наявність у дитини певних здібностей до акторства, які потребують розвитку, так і відсутність доказів про необхідність таких занять.

За таких обставин, понесені позивачкою витрати на оплату занять дитини, святкування день народження неможливо розцінювати як додаткові, тобто як такі, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України.

Так, у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, Верховний Суд послався, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування музичної школи дитиною не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Також судом першої інстанції не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок, та заклади, в яких остання навчається.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків.

Позивачкою долучені до матеріалів квитанції про оплату через термінал певних медичних послуг ТОВ «МЕДОС» на загальну суму 10 800,00 грн. (а.с.36-43,65).

Відповідно до Акту виконаних робіт, 14 серпня 2023 року надано у ТОВ «МЕДОС» профілактично-оздоровчі послуги ОСОБА_3 , встановлено діагноз - сколіоз С подібний 2ст, вартість робіт 1 200,00 грн., вартість курсу сплачено у повному обсязі (а.с.68).

Разом з тим, не зрозуміло з яких міркувань позивачкою надано інші квитанції про оплату медичних послуг ТОВ «МЕДОС», оскільки не надано достовірних даних у зв`язку з чим та за які медичні послуги здійснено оплату.

За матеріалами справи, відповідно до Акту виконаних робіт № 122193 від 27 січня 2024 року, проведено консультацію ортодонта щодо обстеження ОСОБА_3 у стоматологічній клініці «ІРІС-ДЕНТ», вартість робіт 1 500,00 грн., суму за актом сплачено (а.53).

Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України, можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд встановлює реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати.

Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Отже, враховуючи наведе, суд приймає до уваги Акт виконаних робіт ТОВ «МЕДОС» від 14 серпня 2023 року та Акт виконаних робіт стоматологічної клініки № 122193 від 27 січня 2024 року на загальну суму 2 700,00 грн., оскільки медичні обстеження проводились відносно дитини сторін - ОСОБА_3 та це стосується її здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, окрім даних щодо медичного обстеження дитини, що інші витрати є необхідними та викликані особливими обставинами.

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивачки частини витрат, пов`язаних з медичними консультаціями, що становить 1 350,00 грн. (2 700,00 грн. : 2).

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки судом задоволено 1,5 % заявлених вимог від суми 173 063,44 грн., то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 18,90 грн. на користь держави, так як позивачка за даною категорією справи, відповідно до Закону «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові втрати на утримання дитини 1 350 (одна тисяча триста п`ятдесят) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 18 (вісімнадцять) гривень 90 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного рішення - 27 травня 2024 року.

Суддя А.В. Слободянюк