Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/408/24
Єдиний унікальний №733/1760/24
Рішення

Іменем України

06 грудня 2024 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Ічня за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,

установив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СК «Еталон» про стягнення на її користь 27 000 грн страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника, посилаючись на те, що 25 липня 2019 року в м. Ічня Чернігівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Камаз», д.н.з НОМЕР_1 , з причепом «SCHMITZ», д.н.з НОМЕР_2 , не впоравшись з керуванням допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21214» під керуванням її сина ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Камаз», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на час вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «СК«Еталон». Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2024 року визнано винним ОСОБА_2 , яким також стягнуто з ПрАТ «СК«Еталон» на її користь 10 015,20 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, які отримані нею 21.05.2024 року. 05 червня 2024 року вона звернулася до відповідача із заявою про відшкодування понесених витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 27 000 грн, у чому їй було відмовлено з посиланням на пропущення строку подання заяви. Вважає таку відмову безпідставною та незаконною, так як вказаний строк нею не пропущений, оскільки вона вперше звернулася до відповідача із заявою про відшкодування страхового випадку 24.06.2020 року, тобто протягом строку, визначеного п.п. 37.1.4. п. 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином вона має право на невиплачене страхове відшкодування за рахунок відповідача у сумі 27 000 грн.

Ухвалою судді від 19 серпня 2024 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального провадження (а.с. 31); 10.09.2024 року представником відповідача ОСОБА_4 подане клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 36-37), яке ухвалою суду від 05 грудня 2024 року було задоволено (а.с. 95); 16.09.2024 року представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності (а.с. 45-47); ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 72)

Відповідно до відзиву (а.с. 51-52), поданого відповідачем, останній просить відмовити позивачці у задоволенні її позову з посиланням на те, що ДТП трапилось 25.07.2019 року, у той час як із заявою про відшкодування понесених витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника позивачка звернулася лише 05.06.2024 року, що є порушенням строків подання заяви про страхове відшкодування відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому під час розгляду кримінальної справи вимога останньої про відшкодування витрат на надгробний пам`ятник не заявлялася.

Відповіді на відзив від позивачки та її представника не надійшло.

Позивачка та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, при цьому остання надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. У задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності просить відмовити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, який про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся через поштову кореспонденцію, а також черз оголошення на веб сайті Судової влади України.

За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ічня Чернігівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Камаз», д.н.з НОМЕР_1 , з причепом «SCHMITZ», д.н.з НОМЕР_2 , не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21214» під керуванням ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2024 року визнано винним ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки (а.с. 9-20).

Вказаним вироком також стягнуто з ПрАТ «СК«Еталон» на користь позивачки 10 015,20 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, які отримані нею 21.05.2024 року (а.с. 21).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Камаз», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на час вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «СК«Еталон», що не заперечується сторонами.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Померлий ОСОБА_3 доводився сином позивачці (а.с. 5).

05 червня 2024 року на адресу ПрАТ «Страховова компанія «Еталон» позивачкою була надіслана заява про відшкодуванні їй понесених витрат на придбання та встановлення надгробного пам`ятника для сина у розмірі 27 000 грн (а.с. 25).

На вказану заяву ОСОБА_1 відповідачем була надана відповідь про відсутність правових підстав для розгляду наданих позивачкою документів по страховому випадку, у зв`язку з пропущенням нею строків для подання заяви про страхове відшкодування (а.с. 27).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Так, у пункті 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 4 173 грн.

Із наданих суду письмового товарного чеку ФОП ОСОБА_6 (а.с. 22), який є фізичною особою-підприємцем (а.с. 23) від 14 квітня 2022 року, вбачається, що позивачка понесла витрати на спорудження пам`ятника в розмірі 27 000 грн.

Вказана сума не перевищує встановлену законодавством межу в сумі 50 076,00 грн (4 173х12).

Разом з тим, вирішуючи заяву відповідача щодо пропуску позивачкою строку для звернення із заявою про стягнення витрат на встановлення надгробного пам`ятника, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як убачається з матеріалів, ОСОБА_1 разом з іншими позивачами, 24.06.2020 року у порядку ст. 128 КПК України звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на їх користь грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в межах суми страхового відшкодування внаслідок ДТП, яке сталося 25.07.2019 року (а.с. 7-8).

Разом з тим, вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2024 року було стягнуто з ПрАТ «СК«Еталон» на її користь 10 015,20 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, які 21.05.2024 року були виплачені їй відповідачем.

Таким чином, позивачка здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права, тобто нею не порушений строк звернення для виплати страхового відшкодування, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої нею у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 65/4621/16-6, провадження № 13-24кс19, тому посилання представника відповідача на пропущений позивачкою строк подачі заяви про стягнення страхового відшкодування судом відхиляється.

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про підставність заявлених вимог ОСОБА_1 , які підлягають до задоволення у повному обсязі.

Разом з тим, представником позивачки ставиться питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

На підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено ордер адвоката (а.с. 29), договір про надання правової допомоги від 05.06.2024 року (а.с. 91), додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 05.06.2024 року про встановлення сплати клієнтом гонорару у розмірі 8 000 грн (а.с. 92), акт здачі-приймання наданих послуг від 04.12.2024 року про сплату позивачкою адвокату Сакун І.П. 8 000 грн за надання правової допомоги (а.с. 93).

Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, її значення для сторони позивача, поведінку відповідача щодо виплати ОСОБА_1 вказаного вище страхового відшкодування, відсутності клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, беручи до уваги принципи справедливості, обґрунтованості, співмірності, пропорційності, суд вважає вказані адвокатом Сакун І.А. витрати на правову допомогу є такими, що підлягають до задоволення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, а також смертю фізичної особи, а тому розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягнути з стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» у дохід держави 1 2 11,20 грн судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення невиплаченого страхового відшкодуваннязадовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 27 000 (двадцять сім тисяч) гривень 00 коп у рахунок невиплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 коп у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» у дохід держави 1 2 11 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», місце розташування: вул. Гарматна, 8, м. Київ, .

Третя особа: ОСОБА_2 ,місце реєстрації: АДРЕСА_2 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані відсутні.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2024 року.

Головуючий суддя В.М.Овчарик