ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року

м. Київ

справа № 523/13657/20

провадження № 61-7202св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у складі колегії суддів Воронцової Л. П., Базіль Л. В., Бездрабко В. О. та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2022 року у складі судді Сувертак І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у складі колегії суддів Воронцової Л. П., Базіль Л. В., Бездрабко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 14 вересня 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб.

За період перебування у шлюбі ними за спільні кошти подружжя було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,1 кв. м, яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

Зазначає, що угоди про добровільний поділ майна між ним та відповідачкою не досягнуто. Натепер сторони проживають окремо. Відповідач чинить перешкоди щодо користування спільним майном.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати квартиру в АДРЕСА_2 , загальною площею 33,1 кв. м, спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що з 14 вересня 2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

За час спільного проживання, крім зазначеної у первинному позові квартири АДРЕСА_1 , вартістю на момент придбання 565 500 грн, ними було набуте наступне майно:

- автомобіль марки «BMW», модель «Х5», 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , вартістю 375 260 грн;

- автомобіль марки «TOYOTA», модель «LAND CRUISER 120 PRADO», 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 440 270 грн;

- автомобіль марки «NISSAN», модель «JUKE», 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , вартістю 271 000 грн.;

- тример PHILIPS НС7460/15, вартістю з ПДВ 1 398,90 грн;

- кухонний прилад EUROGOLD КР-001, вартістю з ПДВ 1 грн;

- мікрохвильова піч SAMSUNG GE88SSTR/BWT, вартістю з ПДВ 3 999,90 грн;

- плойка PHILIPS ВНВ864/00, вартістю з ПДВ 699,90 грн;

- холодильник LG GC-B247JMUV, вартістю з ПДВ 26 504,91 грн;

- кондиціонер SAMSUNG AR09JSFSRWK, вартістю з ПДВ 17 499,90 грн;

- блендерний нa6ip BRAUN MQ9087,- вартістю з ПДВ 4 500 грн;

- праска BRAUN SI9188BK, вартістю з ПДВ 3 399 грн;

- ваги кухонні TEFAL BC5122V0, вартістю з ПДВ 727,50 грн; чайник BRAUN WK300Blakc, вартістю з ПДВ 1 199 грн,

- пральна машинка ELECTROLUX EW6T4R062, вартістю з ПДВ 10 199,90 грн;

- вбудована духовка ELECTROLUX OKD6P71X, вартістю з ПДВ 19 439,90 грн;

- вбудована поверхня ELECTROLUX ІРЕ6463КІ, вартістю з ПДВ 15 199,90 грн;

- холодильник WHIRLPOOL W7911IW, вартістю з ПДВ 11 899,90 грн;

- пилосос акумуляторний SAMSUNG VS60K6051KW/EV, вартістю з ПДВ 6641,51 грн,

- сковорода TEFAL В3260402 б/кр 24 cm. Essential, вартістю з ПДВ 328,31 грн;

- холодильник SAMSUNG RB34N544EF/UA, вартістю з ПДВ 16 999,90 грн;

- мультиварка PHILIPS HD4731/03, вартістю з ПДВ 2 800 грн;

- сковорода BRAUN 7 J700, вартістю з ПДВ 4 291,33 грн;

- миша TRUST Yvi FX wireless mouse-blakc, модель 22333, вартістю з ПДВ 213,90 грн;

- пилосос циклонний ROWENTA RO3786, вартістю з ПДВ 2 799 грн.

Загальна вартість вказаного майна - 1 803 773,56 грн.

Вартість побутової техніки, яка придбана сторонами в період шлюбу, становить 151 743,56 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (справа № 947/19451/20).

ОСОБА_2 зазначає, що шлюбні відносини з ОСОБА_1 фактично припинилися 16 червня 2020 року, з того часу вони проживають окремо в різних регіонах України, спільного господарства та бюджету не ведуть.

Вказана вище побутова техніка встановлена у квартирі АДРЕСА_3 , в якій сторони разом проживали в період шлюбу та у якій продовжує проживати ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу вся побутова техніка залишилася у цій квартирі.

Зазначає, що транспортні засоби відчужені ОСОБА_1 без її відома та згоди, у період коли вони спільно не проживали та не вели спільне господарство.

Квартира АДРЕСА_1 придбана за 565 500 грн у забудовника будинку шляхом укладення між ТОВ «Данлін» як продавцем та нею як покупцем договору купівлі-продажу майнових прав № ОТ2/2,4-429 від 14 березня 2018 року із розстроченням платежу.

З метою виконання вказаного договору нею сплачено ТОВ «Данлін» 52 400 грн 14 березня 2018 року та 246 500 грн 12 листопада 2019 року.

Оскільки коштів для здійснення останнього платежу за придбану квартиру у родини не було, 18 січня 2020 року вона взяла у борг у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США, що на дату позики становило еквівалент 242 500 грн. Вказаний договір позики оформлено власноручно написаною нею розпискою.

За рахунок позичених нею коштів 20 січня 2020 року вона здійснила на користь ТОВ «Данлін» сплату грошових коштів у розмірі 261 439 грн в рахунок останнього внеску за купівлю спірної квартири.

За період шлюбу та дотепер вказаний борг ОСОБА_5 не повернутий, в зв`язку із чим вона сплачуватиме його самостійно, власними коштами, після розірвання шлюбу.

Оскільки нею фактично витрачено особистих коштів на придбання спірної квартири в сумі (на момент придбання квартири) 242 500 грн, що порівняно із загальною вартістю квартири (565 500 грн) становить 42,88 %, решта частки квартири, що становить 57,12%, придбана за спільні кошти сторін, тому підлягає поділу в рівних частках між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (57,12/2=28,56% кожному), її частка у квартирі становить 71,44% (42,88% придбано за власні кошти + 1/2 частки спільного майна (28,56%).

Квартира є неподільною річчю, не може спільно використовуватися сторонами, частка ОСОБА_1 в квартирі становить 28,56%, тобто є незначною і останній забезпечений житлом (має у власності іншу квартиру), предметом спору у цій справі також є суми грошових коштів отриманих ОСОБА_1 від продажу автомобілів, які є спільною власністю подружжя, тому просила виділення їй спірної квартири з відповідним зменшенням компенсації їй за продані ОСОБА_1 автомобілі.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд:

визнати 57,12% квартири АДРЕСА_1 , вартістю 323 000 грн;

грошові кошти в розмірі 375 260 грн, отримані від продажу автомобіля марки «BMW», модель «Х5», 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 ; грошові кошти у розмірі 440 270 грн, отримані від продажу автомобіля марки «TOYOTA», модель «LAND CRUISER 120 PRADO», 2007 току випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 ;

грошові кошти у розмірі 271 000 грн, отримані від продажу автомобіля марки «NISSAN», модель «JUKE», 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 ;

таймер PHILIPS 4С7460/15, вартістю з ПДВ 1398,90 грн;

кухонний прилад EUROGOLD КР-001, вартістю з ПДВ 1 грн;

мікрохвильову піч SAMSUNG GE88SSTR/BWT, вартістю з ПДВ 3999,90 грн; плойку PHILIPS ВНВ864/00, вартістю з ПДВ 699,90 грн;

холодильник LG GC-B247JMUV, вартістю з ПДВ 26 504,91 грн; кондиціонер SAMSUNG AR09JSFSRWK, вартістю з ПДВ 1 499,90 грн;

блендерний нaбip BRAUN MQ9087, вартістю з ПДВ 4500 грн, праску BRAUN П9188ВК, вартістю з ПДВ 3 399 грн;

ваги кухонні TEFAL BC5122V0, вартістю з ПДВ 727,50 грн; чайник BRAUN WK300Blakc, вартістю з ПДВ 1 199 грн;

пральну машину ELECTROLUX EW6T4R062, вартістю з ПДВ 10 199,90 грн;

вбудовану духовку ELECTROLUX 1 KD6P71X, вартістю з ПДВ 19 439,90 грн;

вбудовану поверхню ELECTROLUX ІРЕ6463КІ, вартістю з ПДВ 15 199,90 грн; холодильник WHIRLPOOL W7911IW, вартістю з ПДВ 1 1899,90грн;

пилосос акумуляторний SAMSUNG VS60K6051KW/EV, вартістю з ПДВ 6 641,51 грн, сковорода TEFAL В3260402 б/кр 24 CM. Essential, вартістю з ПДВ 328,31 грн;

холодильник SAMSUNG RB34N544EF/UA, вартістю з ПДВ 16 999,90 грн;

мультиварку PHILIPS HD4731/03, вартістю з ПДВ 2800 грн; сковорідку BRAUN 7 J700, вартістю з ПДВ 4 291,33 грн;

мишу TRUST Yvi FX wireless mouse-blakc моделі 22333, вартістю 213,90 грн з ПДВ;

пилосос циклонний ROWENTA RO3786, вартістю з ПДВ 2 799 грн,

а всього майна на суму - 1 561 273,56 грн, спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Із спільного майна колишнього подружжя виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (57,12% якої належить до спільного майна вартістю 323 000 грн та 42,88% якої належить їй на праві особистої власності).

Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 таке майно:

грошові кошти у розмірі 375 260 грн, отримані від продажу автомобіля марки «BMW», модель «Х5», 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 ;

грошові кошти у розмірі 440 270 грн, отримані від продажу автомобіля марки «TOYOTA», модель «LAND CRUISER 120 PRADO», 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 ;

грошові кошти у розмірі 271 000 грн, отримані від продажу автомобіля марки «NISSAN», модель «JUKE», 2012 току випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 ;

таймер PHILIPS НС7460/15, вартістю з ПДВ 1 398,90 грн;

кухонний прилад EUROGOLD КР-001, вартістю з ПДВ 1 грн; мікрохвильова піч SAMSUNG GE88SSTR/BWT, вартістю з ПДВ 3 999,90 грн;

плойка PHILIPS ВНВ864/00, вартістю з ПДВ 699,90 грн;

холодильник LG GC-B247JMUV, вартістю з ПДВ 26 504,91 грн;

кондиціонер SAMSUNG AR09JSFSRWK, вартістю з ПДВ 1 499,90 грн;

блендерний нaбip BRAUN MQ9087, вартістю з ПДВ 4 500 грн;

праска BRAUN К9188ВК, вартістю з ПДВ 3 399 грн; ваги кухонні TEFAL BC5122V0, вартістю з ПДВ 727,50 грн;

чайник BRAUN WK300Blakc, вартістю з ПДВ 1 199 грн; пральна машинка l-ECTROLUX EW6T4R062, вартістю з ПДВ 10 199,90 грн;

вбудована духовка ELECTROLUX 2KD6P71X, вартістю з ПДВ 19 439,90 грн;

вбудована поверхня ELECTROLUX ІРЕ6463КІ, вартістю з ПДВ 15 199,90 грн;

холодильник WHIRLPOOL W7911IW, вартістю з ПДВ 11 899,90 грн;

пилосос акумуляторний SAMSUNG VS60K6051KW/EV, вартістю 6 641,51 грн;

сковорода TEFAL В3260402 б/кр 24 CM. Essential, вартістю з ПДВ 328,31 грн;

холодильник SAMSUNG RB34N544EF/UA, вартістю з ПДВ 16 999,90 грн;

мультиварка PHILIPS HD4731/03, вартістю з ПДВ 2800 грн;

сковорода BRAUN 7 J700, вартістю з ПДВ 291,33 грн;

миша TRUST Yvi FX wireless mouse-blakc моделі 22333, вартістю з ПДВ 213,90 грн;

пилосос циклонний ROWENTA RO3786, вартістю з ПДВ 2 799 грн, а всього майна на суму - 1 238 273,56 грн.

Також просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 538 636,78 грн компенсації різниці вартості виділеного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 33,1 кв. м.

Залишено у власності ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 33,1 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Сторони у період шлюбу набули у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Водночас ОСОБА_2 не довела, що ОСОБА_1 був обізнаний про отримання нею позики у розмірі 10 000 дол. США для остаточного розрахунку вартості спірної квартири, відсутні докази надання ним згоди на отримання зазначених коштів в інтересах сім`ї.

Місцевий суд встановив, що автомобіль «ВМW», модель «Х5», 2003 року випуску, придбано ОСОБА_1 до укладення шлюбу, тому він є його особистою власністю, а інші транспортні засоби (TOYOTA, модель «LAND CRUISER 120 PRADO», 2007 року випуску та «NISSAN», модель «JUKE», 2012 року випуску) відчужено у період шлюбу.

Щодо побутової техніки, яка придбана сторонами під час перебування у шлюбі, місцевий суд вказав про те, що ОСОБА_2 не надала суду доказів дійсної її вартості на час розгляду справи.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішення місцевого суду оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2022 року у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя скасовано, ухвалено нове.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобілів в сумі 494 960 грн.

Виділено в особисту власність ОСОБА_2 таке майно:

тример PHILIPS НС7460/15, вартістю з ПДВ 1 398,90 грн;

кухонний прилад EUROGOLD КР-001, вартістю з ПДВ 1,00 грн;

мікрохвильову піч SAMSUNG GE88SSTR/BWT, вартістю з ПДВ 3 999,90 грн;

плойку PHILIPS ВНВ864/00, вартістю з ПДВ 699,90 грн;

холодильник LG GC-B247JMUV, вартістю з ПДВ 26 504,91 грн;

кондиціонер SAMSUNG AR09JSFSRWK, вартістю з ПДВ 17 499,90 грн;

блендерний нaбip BRAUN MQ9087, вартістю з ПДВ 4 500 грн;

праску BRAUN SI9188BK, вартістю з ПДВ 3 399 грн;

чайник BRAUN WK300Blakc, вартістю з ПДВ 1 199 грн;

пральну машинка ELECTROLUX EW6T4R062, вартістю з ПДВ 10 199,90 грн;

мишу TRUST Yvi FX wireless mouse - blakc моделі 22333, вартістю з ПДВ 213,90 грн;

сковороду TEFAL В3260402 б/кр 24 cm. Essential, вартістю з ПДВ 328,31 грн;

пилосос циклонний ROWENTA RO3786, вартістю з ПДВ 2 799 грн;

мультиварку PHILIPS HD4731/03, вартістю з ПДВ 2 800 грн, всього майна на суму 75 543,71 грн.

Виділено в особисту власність ОСОБА_1 таке майно:

вбудовану духовку ELECTROLUX OKD6P71X, вартістю з ПДВ 19 439,90 грн;

вбудовану поверхню ELECTROLUX ІРЕ6463КІ, вартістю з ПДВ 15 199,90 грн;

холодильник WHIRLPOOL W7911IW, вартістю з ПДВ 11 899,90 грн;

холодильник SAMSUNG RB34N544EF/UA, вартістю з ПДВ 16 999,90 грн; с

сковороду BRAUN 7 J700, вартістю з ПДВ 4 291,33 грн;

пилосос акумуляторний SAMSUNG VS60K6051KW/EV, вартістю з ПДВ 6 641,51 грн;

ваги кухонні TEFAL BC5122V0, вартістю з ПДВ 727,50 грн, всього майна на суму 75 199,94 грн.

В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки ОСОБА_2 не спростована презумпція спільності майна подружжя.

Щодо висновків місцевого суду в частині поділу автомобілів і побутової техніки, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що за довідкою Головного сервісного центру МВС від 24 вересня 2020 року щодо автомобіля марки «TOYOTA», модель «LAND CRUSER 120 PRADO», 2007 року випуску, придбаного 12 жовтня 2018 року, здійснена перереєстрація на нового власника ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу 07 липня 2020 року; щодо автомобіля марки «NISSAN», модель «JUKE», 2012 року випуску, придбаного 20 лютого 2020 року, здійснена перереєстрацію права власності на нового власника ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 07 липня 2020 року.

Зазначені автомобілі придбані у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Вартість автомобілів виходить за межі вартості простої побутової угоди, тому їх відчуження мало здійснюватися за згодою іншого подружжя, проте, як стверджує ОСОБА_2 , про відчуження автомобілів вона не знала, згоди на це не надавала, кошти від їх реалізації не витрачалися на потреби сім`ї, оскільки сторони на момент їх відчуження припинили спільне проживання і ведення спільного господарства, проживали у різних регіонах України.

Докази здійснення відчуження транспортних засобів зі згоди ОСОБА_2 і використання отриманих від реалізації грошових коштів в інтересах сім`ї, ОСОБА_1 суду не надав.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Ураховуючи те, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірних автомобілів, акти огляду технічного стану спірних автомобілів не містять підпису власника транспортного засобу, договори купівлі-продажу транспортних засобів не містять їх дійсної ринкової вартості, що визначена за домовленістю сторін, і така вартість ґрунтується на неналежних доказах технічного стану транспортних засобів та суттєво відрізняється від вартості автомобілів, встановленої на підставі висновків експертних товарознавчих досліджень, апеляційний суд вважав необхідним під час визначення вартості транспортних засобів, що підлягають поділу, і стягненні грошової компенсації 1/2 частки їх вартості, врахувати як належні докази, надані ОСОБА_2 , автотоварознавчі дослідження від 06 березня 2023 року № 319.23ОД та № 320.23ОД автомобілів «TOYOTA LAND CRUSER» та «NISSAN JUKE», в яких зазначена їх вартість відповідно 629 350 грн та 360 570 грн.

У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни.

Враховуючи відсутність транспортних засобів, неподільність вказаного майна, а також те, що ОСОБА_2 заявляла вимоги саме про врахування і стягнення грошової компенсації, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини вказаних транспортних засобів у розмірі 494 960 грн (629 350 грн + 360 570 грн) : 2).

Щодо відмови у поділі предметів побутової техніки та стягненні 1/2 частки їх вартості апеляційний суд вказав, що найменування і перелік побутової техніки, зазначеної позивачкою у позовній заяві як майно, що придбане разом із відповідачем у період шлюбу і підлягає поділу між ними, підтверджується видатковими накладними і ОСОБА_1 не оспорюється. Це майно придбано в 2017-2019 роках, більшість його не має тривалого терміну використання, а отже і суттєвого знецінення на момент звернення з позовом до суду, до того ж з урахуванням інфляційних процесів 2022-2023 рр. та значного підвищення вартості побутової техніки на момент вирішення спору, вказана вартість спірного майна є актуальною. ОСОБА_1 не надав суду доказів на спростування доводів ОСОБА_2 щодо вартості спірного майна.

Апеляційний суд дійшов висновку, що вказане майно підлягає поділу між сторонами відповідно до належних їм часток, тобто по 1/2 частці кожному. ОСОБА_5 не надав суду доказів відсутності вказаного майна, в тому числі і на момент перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Вартість майна (побутової техніки), що підлягає поділу між сторонами становить 150 743,65 грн, частка одного із подружжя становить 1/2, тобто 75 371,82 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У травні 2023 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року в частині поділу побутової техніки та квартири АДРЕСА_1 , і ухвалити в цій частині нове рішення, яким залишити в особистій власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Виділити в особисту власність ОСОБА_1 таке майно:

тример PHILIPS НС7460/15, вартістю з ПДВ 1 398,90 грн;

кухонний прилад EUROGOLD КР-001, вартістю з ПДВ 1,00 грн;

мікрохвильову піч SAMSUNG GE88SSTR/BWT, вартістю з ПДВ 3 999,90 грн;

плойку PHILIPS ВНВ864/00, вартістю з ПДВ 699,90 грн;

холодильник LG GC-B247JMUV, вартістю з ПДВ 26 504,91 грн;

кондиціонер SAMSUNG AR09JSFSRWK, вартістю з ПДВ 17 499,90 грн;

блендерний нaбip BRAUN MQ9087, вартістю з ПДВ 4 500 грн;

праску BRAUN SI9188BK, вартістю з ПДВ 3 399 грн;

чайник BRAUN WK300Blakc, вартістю з ПДВ 1 199 грн;

пральну машинка ELECTROLUX EW6T4R062, вартістю з ПДВ 10 199,90 грн;

мишу TRUST Yvi FX wireless mouse - blakc моделі 22333, вартістю з ПДВ 213,90 грн;

сковороду TEFAL В3260402 б/кр 24 cm. Essential, вартістю з ПДВ 328,31 грн;

пилосос циклонний ROWENTA RO3786, вартістю з ПДВ 2 799 грн;

мультиварку PHILIPS HD4731/03, вартістю з ПДВ 2 800 грн;

вбудовану духовку ELECTROLUX OKD6P71X, вартістю з ПДВ 19 439,90 грн;

вбудовану поверхню ELECTROLUX ІРЕ6463КІ, вартістю з ПДВ 15 199,90 грн;

холодильник WHIRLPOOL W7911IW, вартістю з ПДВ 11 899,90 грн;

холодильник SAMSUNG RB34N544EF/UA, вартістю з ПДВ 16 999,90 грн;

сковороду BRAUN 7 J700, вартістю з ПДВ 4 291,33 грн;

пилосос акумуляторний SAMSUNG VS60K6051KW/EV, вартістю з ПДВ 6 641,51 грн;

ваги кухонні TEFAL BC5122V0, вартістю з ПДВ 727,50 грн, всього майна на суму 150 743,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири з урахуванням присудженої йому вартості побутової техніки, в сумі 206 878,22 грн.

У решті рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

У травні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Ігнатьєва І. П. подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року та залишити в силі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2022 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

1. Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права (стаття 71 СК України та статті 183, 364, 365 ЦК України) у подібних правовідносинах, викладених упостанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 та від 17 листопада 2021 року у справі № 589/4112/17.

Також ОСОБА_2 вказує, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині поділу спірних квартири та побутової техніки є неефективним способом захисту її прав, а тому такі висновки зроблені із застосування норм матеріального та процесуального права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц та від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18.

Враховуючи, що сторони мають неприязні відносини, вона не має іншого житла для проживання, спірна квартира є однокімнатною, тому визнання за сторонами по частині спірної квартири є неефективним способом захисту. Вважає, що суд повинен був залишити квартиру у її власності та стягнути з неї грошову компенсацію на користь ОСОБА_1 .

2. Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено без урахуваннявисновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц. ОСОБА_1 не погоджується з висновками апеляційного суду щодо визначеної вартості спірних транспортних засобів. Вважає, що надані ОСОБА_2 автотоварознавчі дослідження не відповідають дійсним технічним характеристикам транспортних засобів. Також заявник не погоджується із визначеною вартістю майна (побутової техніки).

Провадження у суді касаційної інстанції

01 червня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданими касаційними скаргами.

03 липня 2023 року матеріали цивільної справи № 523/13657/20 надійшли до Верховного Суду.

25 квітня 2024 року у зв`язку зі звільненням у відставку судді Верховного Суду ОСОБА_9 у касаційному провадженні № 61-7202св23 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Суддею-доповідачем у зазначеній справі визначено Сердюка В. В. , суддями, які входять до складу колегії, визначено Карпенко С. О. та Фаловську І. М .

У квітні 2024 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_2 адвоката Волкова С. В. та самої ОСОБА_2 і ОСОБА_1 надійшли заяви про затвердження мирової угоди, в якій, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на взаємну згоду сторін, просили затвердити мирову угоду від 18 квітня 2024 року, примірник якої було додано до вказаної спільної заяви.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

Представник ОСОБА_2 адвокат Волков С. В. у відзиві на касаційну просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2017 року по 11 вересня 2020 року, що підтверджується актовим записом про шлюб і рішенням суду про розірвання шлюбу (т. 1, а. с. 15, 70). Дітей від шлюбу не мають.

За період перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,1 кв. м, вартістю 565 500 грн.Вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_2. (т. 1, а. с. 4, 12-14, 61-63, 65).

Також у період шлюбу сторонами придбано автомобілі «TOYOTA», модель «LAND CRUSER 120 PRADO», 2007 року випуску, та «NISSAN», модель «JUKE», 2012 року випуску та побутову техніку на загальну суму 151 743, 56 грн(т. 1, а. с. 21, 49-61)

Згідно довідки Головного сервісного центру МВС № 31/1231аз від 24 вересня 2020 року автомобілі «TOYOTA», модель «LAND CRUISER 120 PRADO», 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 та «NISSAN», модель «JUKE», 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , придбані ОСОБА_1 у період шлюбу, а саме 12 жовтня 2018 року та 20 лютого 2020 року та були відчужені ОСОБА_1 07 липня 2020 року (т. 1, а. с. 21, 71, 197, 200-203, 206).

Встановлено, що автомобіль марки «BMW», модель «Х5», 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , придбаний ОСОБА_1 05 вересня 2017 року, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_2 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту першого частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановивши обсяг майна, яке було набуте подружжям у період шлюбу, взявши до уваги його вартість та наявність гострих конфліктів при його спільному використанні, місцевий та апеляційний суд дійшли загалом правильного висновку щодо необхідності поділу спільного сумісного майна сторін з урахуванням рівності їх часток у праві спільної сумісної власності та поділили спільне сумісне майно подружжя між сторонам з урахуванням необхідності дотримання принципу рівності та справедливості.

З огляду на встановлені судами обставини щодо придбання квартири АДРЕСА_1 , правильними є висновки про те, щоспірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності майна подружжя.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що визнання за сторонами по частині спірної квартири є неефективним способом захисту, а суд повинен був залишити квартиру у її власності та стягнути з неї грошову компенсацію на користь ОСОБА_1 ,не заслуговують на увагу з огляду на те, що суд розглядає справу в межах доводів та вимог позовних вимог, за поданими сторонами доказами.

Позивач самостійно, на власний розсуд обирає спосіб захисту і суд не вправі з власної ініціативи змінювати замість позивача заявлені позовні вимоги.

Частина п`ята статті 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд може вийти за межі своїх повноважень, коли вимоги позивача охоплюють не усе спільно набуте у шлюбі спільне майно, задля принципу процесуальної економії (постанова Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі № 753/1902/21, провадження № 61-12953св22).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У справі, що переглядається, вимоги щодо поділу спільного сумісного майна були заявлені кожним із подружжя.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року

у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації насамперед застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Місцевий суд та суд апеляційної інстанції здійснили поділ спільного сумісного майна, врахувавши запропоновані сторонами варіанти поділу, а також з огляду на необхідність дотримання принципу рівності часток подружжя у справі спільної сумісної власності.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо визначеної вартості спірних транспортних засобів та майна (побутової техніки) не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

ОСОБА_1 не спростував доводи ОСОБА_2 щодо вартості спірних транспортних засобів та майна (побутової техніки).

Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18).

Апеляційний суд правильно врахував, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірних автомобілів, акти огляду технічного стану яких не містять підпису власника транспортного засобу, а договори купівлі-продажу транспортних засобів не містять їх дійсної ринкової вартості, яка визначена за домовленістю сторін, і ця вартість ґрунтується на неналежних доказах технічного стану транспортних засобів та суттєво відрізняється від вартості автомобілів, визначених на підставі висновків експертних товарознавчих досліджень, а тому правильно вважав за необхідне при визначенні вартості транспортних засобів, що підлягають поділу, і стягненні грошової компенсації частки їх вартості врахувати як належні докази надані ОСОБА_2 автотоварознавчі дослідження від 06 березня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, в оскаржуваній в касаційному порядку частині, нормами права, які підлягають застосуванню та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, здійснив поділ спільного сумісного майна подружжя з урахуванням рівності часток, а також принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційних скарг заявників по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, в оскаржуваній в касаційному порядку частині, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин справи, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційних скаргах.

Решта доводів касаційних скарг зводяться до незгоди з оскарженими судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Щодо укладення мирової угоди

У квітні 2024 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_2 адвоката Волкова С. В. та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 надійшли заяви про затвердження мирової угоди, в якій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,посилаючись на взаємну згоду сторін, просили затвердити мирову угоду від 18 квітня 2024 року, примірник якої було додано до вказаної спільної заяви.

Частиною сьомою статті 49 ЦПК України визначено, що сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.

Відповідно до частин першої-другої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із частиною четвертою статті 207 ЦПК України укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Положеннями статті 408 ЦПК України визначено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до положень частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Таким чином, мирова угода укладається щодо прав і обов`язків щодо предмета спору, а не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, чи є невиконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд (пункт 1 частини п`ятої статті 207 ЦПК України).

У пункті 3 поданої мирової угоди сторони просять визначити, що вказана мирова угода є підставою для закриття виконавчого провадження № НОМЕР_5, яке перебуває у провадженні Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та скасування в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 арештів на майно боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

За вимогами статті 19 Закону «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до норм процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення, є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Водночас умови мирової угоди, якими передбачено закриття виконавчого провадження чи скасування накладених, у межах виконавчого провадження, арештів не можуть бути затверджені судом, оскільки суд не має повноважень втручатися у порядок виконання судових рішень чи виконавчого провадження.

Суд є правозастосовчим органом та не може підмінятидержавний орган, вчиняти замість нього будь-які дії, скасовувати замість нього рішення (скасування арешту накладеного в межах виконавчого провадження), приймати інше рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 727/9822/18, провадження № 11475св19).

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у затвердженні мирової угоди у зв`язку з тим, що вона суперечить нормам чинного законодавства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяв представника ОСОБА_2 адвоката Волкова Сергія Вікторовича та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про укладення мирової угоди від 18 квітня 2024 року та її затвердження у справі № 523/13657/20 відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , та касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2022 року, у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині, та постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
С. О. Карпенко
І. М. Фаловська