ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року м. Чернівці Справа № 727/9990/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: кредитна спілка «Наші люди»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Калмикової Ю.О., дата виготовлення повного тексту рішення суду не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року КС «Наші люди» звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості в солідарному порядку за кредитним договором в розмірі 179 768,33 грн.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 14.07.2021 року між КС Наші люди» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання коштів у позику №2305-Л, на виконання умов якого позичальник отримав 160 000 грн, строком з 14.07.2021 року по 24.06.2022 року зі сплатою 51% річних за користування кредитом від суми залишку кредиту за кожен день користування таким.

Станом на 20.10.2022 року у позичальника за вказаним договором утворилася заборгованість: 19 924,97 грн відсотки за користування кредитом; 159 843,36 грн основна сума кредиту.

За наведеного, з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просила позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідачів солідарно зазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2024 року позовні вимоги КС «Наші люди» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Наші люди» заборгованість за кредитом у розмірі 179 768,33 грн. Стягнуто солідарно з Провадження №22-ц/822/405/24

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь КС «Наші люди» заборгованість за кредитом у розмірі 179 768,33 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду сторона відповідача подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Вказує, що судом неповно з`ясовано всі фактичні обставини справи, безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи, поверхнево здійснено розгляд справи та прийнято передчасне рішення про задоволення позову.

Зазначає, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором №2305-Л від 14.07.2021 року, який міститься в матеріалах справи, з 14.07.2021 року по 16.07.2021 року, а також 23.07.2021 року здійснювались транші грошових коштів та в ці дні нараховували проценти, що суперечить Договору, адже згідно п.3.1 проценти не нараховуються в день отримання траншу.

Крім того, станом на 23.07.2021 року заборгованість зі сплаті процентів становить 1668,33 грн, і в цей день ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення боргу 3500 грн, і тільки 43,66 грн було зараховано до суми погашення основного боргу, аналогічно 25.08.2021 року заборгованість по процентам складала 5587,52 грн, сплачено 7000 грн, а зараховано до суми погашення основного боргу 72,08 грн.

Вважає, що наведене свідчить про невірність розрахунку заборгованості.

Також, позивачем до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є членом КС «Наші люди», а вказане має важливе значення, адже воно впливає на правову природу договору, характер правовідносин і відповідно на кінцевий результат у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Наші люди» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із встановлення невиконання зобов`язань за договором кредиту між КС «Наші люди» та ОСОБА_1 у формі кредитної лінії від 14 липня 2021 року № 2305-Л, та з урахуванням наявності поручителів та їх окремого солідарного обов`язку відповідальності з боржником стягнув визначену у позові заборгованість.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України, виходячи з наступного.

14.07.2021 року між КС «Наші люди» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит у формі кредитної лінії №2305-Л.

Відповідно до пунктів вказаного договору сторони обумовили наступне.

В п.1.1. кредитодавець зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит у

формі кредитної лінії, тобто встановлює ліміт кредитування у розмірі 160 000 грн.

Згідно п.1.3. споживчий кредит надавався на ведення підсобного господарства.

Відповідно п.2.1. кредит надавався строком з 14.07.2021 року по 24.06.2022 року.

В п.2.7. визначили, що датою повернення (погашення) кредиту так само як і датою сплати процентів вважається дата оформлення Кредитодавцем прибуткових касових документів на отримання суми, а при безготівкових розрахунках - дата зарахування коштів на рахунок Кредитодавця, при спрямуванні добровільного цільового внеску Позичальника у додатковий капітал або добровільних додаткових пайових внесків Позичальника на погашення кредиту та процентів за його користування за письмовою заявою члена кредитної спілки за умови дотримання кредитною спілкою нормативу фінансової стійкості - дата списання відповідної суми.

Плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою, становить 51 процентів річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом і не може бути збільшена без письмової згоди позичальника. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання траншу та включаючи дату його повернення (п.3.1.).

Відповідно до п.3.2. нарахування процентів за цим Договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Кілька днів у році приймається за 365 (366). Розрахунковим періодом (далі «Період») є календарний місяць.

Якщо 25 число Періоду припадає на вихідний (святковий, неробочий) день, то

здійснення платежів відбувається на наступний за вихідними (святковими, неробочими днями) робочий день Кредитодавця і це не вважається порушенням розрахунків (п.3.3.).

Згідно п.3.4. погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом, другу чергу - сума кредиту. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим Договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредит; 3) у третю чергу сплачуються та інші платежі відповідно до цього Договору.

Пунктом 3.5. визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати суму нарахованих згідно п.3.1 Договору процентів за кожен період не пізніше 25-го числа цього періоду. Якщо фактична сплата процентів за період відбувається в наступних періодах, то позичальник сплачує проценти по день фактичної сплати.

Згідно п.3.7. обумовлено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом зупиняє нарахування процентів протягом строку надання кредиту визначеного п.2.1. цього Договору, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем.

У разі порушення строків, передбачених п.2.1., 5.1.8, або 5.7. цього Договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця процентною ставкою, передбаченою п.3.1. цього Договору, в останній робочий поточного місяця до повної сплати суми кредиту.

В силу п.3.8. позичальник проводить погашення кредиту та процентів за користування кредитом у касу Кредитодавця за її місцезнаходженням у відповідні робочі дні та години або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця визначений розділом 11 цього Договору, або шляхом спрямування добровільного цільового внеску Позичальника у додатковий капітал (добровільних додаткових пайових внесків Позичальника) на погашення кредиту та процентів за його користування письмовою заявою члена кредитної спілки за умови дотримання кредитною спілкою нормативу фінансової стійкості.

Згідно п.3.9. відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування», орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить 64,85 % річних. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника на дату укладення договору становить 237 128,77 грн (т.1 а.с.6-9).

Відповідно до договорів поруки №2305-Л від 14.07.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися перед спілкою відповідати за грошовими зобов`язаннями ОСОБА_1

В п.2.1. сторони обумовили, що поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність перед спілкою та відповідає за зобов`язаннями позичальника всім належним йому майном, а п.2.4. поручитель зобов`язався сплатити заборгованість за кредитним договором на вимогу спілки, в тому числі в позовному порядку.

Порука припиняється з припиненням (виконанням) забезпеченого нею зобов`язання (п.3.1.) (т.1 а.с.10-11).

Згідно видаткових касових ордерів ОСОБА_1 було надано 14.07.2021 року 49 500 грн; 15.07.2021 року 49 900 грн; 16.07.2021 року 49 900 грн та 23.07.2021 року 10 700 грн, що в сукупності складає 160 000 грн (т.1 а.с.12-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2305-Л від 14.07.2021 року така складає 179 768,33 грн, з яких: 159 843,36 грн сума кредиту; 19 924,97 грн відсотки за користування кредитом (т.1 а.с.16).

КС «Наші люди» 18.07.2022 року направляли відповідачам вимоги №07-06, №07-07, №07-08 про сплату заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.17-19).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На підставі частин першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Верховний Суд у постанові від 14 липня 2021 року у справі №2-701/2010 зазначив, що необхідно ураховувати, що норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого. Крім того, виснував, що кожен із поручителів несе окрему солідарну відповідальність з боржником перед кредитором відповідно до окремо укладених договорів поруки, такі поручителі не є солідарними боржниками між собою, а кожен з них несе окрему солідарну відповідальність з боржником.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Разом із тим у разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відносно доводів апеляційної скарги про безпідставність відмови в задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи, у зв`язку із чим розрахунок заборгованості є невірним, колегія суддів вказує наступне.

21.12.2022 року стороною відповідача було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи (т.1 а.с.71-73).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.12.2023 року клопотання представника відповідача про призначення судової-економічної експертизи залишено без задоволення (т.1 а.с.196-197).

Так, ухвала про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи в переліку ст.353 ЦПК України відсутня. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч.2 ст.353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 11 листопада 2019 року в справі №754/7038/17.

За наведених обставин, з урахуванням чинності ухвали, відсутності доводів неправомірності такої, та незаявлення клопотання про призначення відповідної експертизи в суді апеляційної інстанції наведені доводи є безпідставними.

Також доводи неправомірності наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, нарахування процентів в день здійснення грошових траншів, то такі є неспроможними, оскільки згідно умов кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою, становить 51 процентів річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом і не може бути збільшена без письмової згоди позичальника. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання траншу та включаючи дату його повернення (п.3.1.), а згідно п.3.2. нарахування процентів за цим Договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Кілька днів у році приймається за 365 (366). Розрахунковим періодом (далі «Період») є календарний місяць.

Крім того, п.3.4 Договору чітко між сторонами узгоджено порядок погашення кредиту та процентів за користування кредитом - в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом, другу чергу - сума кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що сплачені грошові кошти ОСОБА_1 , в першу чергу, йшли на погашення заборгованості по відсоткам, а залишок коштів на погашення основної суми боргу (тіла), що відповідає зазначеним вище умовам.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що стороною відповідача розрахунок заборгованості не спростовано, не наведено контр розрахунку, який би підтверджував факт повного або часткового погашення заборгованості за договором №2305-Л від 14.07.2021 року, не надано доказів повної та своєчасної сплати заборгованості перед кредитної спілки та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої кредитною спілкою.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу не надання доказів членства ОСОБА_1 в КС «Наші люди», оскільки за приписами ЗУ «Про кредитні спілки» останні надають кредити тільки своїм членам, то колегія суддів вказує наступне.

Так, договором про споживчий кредит у формі кредитної лінії №2305-Л від 14.07.2021 року сторони обумовили: предмет договору; строки в договорі; порядок та умови надання кредиту; плату за користування кредитом та механізм розрахунків; забезпечення кредиту; інші права та обов`язки сторін; застереження позичальника щодо дійсності умов договору; відповідальність сторін; вирішення спорів; порядок внесення змін та доповнень, розірвання договору; строк дії договору та інші умови; адреси, реквізити та підписи сторін.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили

Оскільки укладений між сторонами договір не оскаржений, не визнаний недійсним чи певні його умови, суд апеляційної інстанції вважає, що сторони обумовили всі його істотні умови, а тому належність ОСОБА_1 до членів спілки чи ні не є істотною умовою вказаного договору, а тому судом не приймається.

Отже, враховуючи встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, а також викладені вище норми матеріального права, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції з приводу задоволення позову, оскільки відповідачі належним чином не виконували умови договору, а тому у суду були всі підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк