Провадження № 2/161/1193/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О. М,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кінах Я. В. звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу між відповідачами їхній неповнолітній син ОСОБА_4 постійно проживає з дідусем та бабусею. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2023 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина. Однак, ОСОБА_3 вказане рішення суду не виконує, в зв`язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів. З часу розірвання шлюбу між відповідачами ОСОБА_5 проживає окремо від сина, не спілкується з ним, життям дитини не цікавиться, не бере участі в його вихованні та матеріально не утримує. Батько дитини ОСОБА_2 хоч і проживає за однією адресою з сином, однак не виконує свої батьківські обов`язки. ОСОБА_2 безробітний, веде пасивний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, поводить себе агресивно, не приділяє уваги сину та матеріально його не забезпечує. Усі батьківські обов`язки щодо виховання та належного матеріального утримання дитини взяв на себе позивач ОСОБА_1 , який є батьком відповідача ОСОБА_2 та дідусем дитини ОСОБА_4 . Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 , не піклуються про стан його здоров`я, фізичний, духовний розвиток, не проявляють до дитини батьківської турботи, не надають матеріальної допомоги на утримання дитини.

На підставі наведеного, покликаючись ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, позивач просить позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 23 листопада 2023 року позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору у цій справі.

Ухвалою судді від 01 грудня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17 січня 2024 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 05 березня 2024 року, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Кінах Я. В. заявою від 21 травня 2024 року просить розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника. У вказаній заяві представник позивача також зазначає, що вона позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Суд ураховує, що відповідач ОСОБА_3 брала участь у судовому засіданні від 26 березня 2024 року та пояснила суду, що вона дуже любить свого сина ОСОБА_6 , проводить з ним час, спілкується з ним, допомагає йому матеріально по мірі можливості. Деякий час після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вона дійсно не бачилась з сином через неприязні стосунки з колишнім чоловіком, але вже понад рік поспіль вона підтримує гарні стосунки з дитиною та відновила довіру сина. Наразі в неї є інша сім`я, де вона виховує новонароджену дитину. Однак, вказані обставини не перешкоджають їй піклуватись і про старшого сина. Інколи ОСОБА_7 приходить до неї додому та залишається з ночівлею, вони гарно проводять час разом. А тому, ОСОБА_3 заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 , адже вона не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної з додатками надіслана засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим адресату, причина повернення за закінченням терміну зберігання. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також про дати наступних судових засідань, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення за відсутності відповідача.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Луцької міської ради Шульган Ф. П. у судовому пояснив, що вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 буде відповідати інтересам дитини. Такі висновки органу опіки й піклування ґрунтуються на підставі проведених бесід з позивачем та дитиною та батьками дитини, а також на підставі встановлених обставин справи. Разом з тим, підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 орган опіки та піклування не вбачає, оскільки матір дитини виправила свою поведінку відносно сина ОСОБА_8 , вживає заходів для належного його виховання та матеріального забезпечення. Також ОСОБА_3 охоче спілкується з представниками Служби у справах дітей Луцької міської ради, враховує та виконує їхні рекомендації.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд установив, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 20 січня 2015 року (а. с. 19).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвано (а. с. 44).

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2016 року ухвалено стягувати з ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 гривень щомісячно (а. с. 45). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2013 року ухвалено стягувати з ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 800 гривень щомісячно (а. с. 46).

Установлено, що наразі дитина ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та фактично перебуває на утриманні дідуся позивача у справі ОСОБА_1 .

З копії відповіді Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей № 25 Луцької міської ради» від 25 жовтня 2023 року встановлено, що ОСОБА_11 є учнем вищевказаного навчального закладу з 29 серпня 2016 року. Класний керівник учня підтверджує, що ОСОБА_11 регулярно відвідує заняття, є охайним та він в повній мірі забезпечений усім необхідним для навчання. 25 жовтня 2023 року комісія в складі громадського інспектора по охороні прав дитинства, соціального педагога, практичного психолога та класного керівника здійснила соціальний патронаж для встановлення умов проживання та виховання дитини. Мати дитини ОСОБА_3 контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідувала. Батько ОСОБА_2 у початкових класах відвідував батьківські збори, однак, починаючи з 5 го класу, брав участь у зборах 1 раз на рік. З питань навчання та відвідування занять з кінця 7- го класу класний керівник спілкується з дідом учня ОСОБА_1 , оскільки батько учня часто не відповідає на телефонні дзвінки (а. с. 28).

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області № 116-1 від 14 лютого 2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту вищевказаного висновку органу опіки та піклування встановлено, що після розірвання шлюбу між відповідачами, їхній син ОСОБА_4 залишився проживати з батьком. 15 серпня 2023 року працівниками служби у справах дітей відвідали сім`ю ОСОБА_12 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування батько дитини підтвердив, що він зловживає алкогольними напоями, не має постійного місця роботи. Згідно з актом обстеження умов проживання від 15 серпня 2023 року дитина забезпечена одягом, продуктами харчування, засобами особистої гігієни. Вихованням та утриманням дитини займається дід ОСОБА_1 21 серпня 2023 року службою у справах дітей направлено лист до РУП ГУНП у Волинській області про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. 20 листопада 2023 року ОСОБА_3 прибула до служби у справах дітей з метою з`ясування обставин справи щодо виконання нею батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 . Під час спілкування вона запевнила, що зустрічається з сином та сплачує аліменти на особистий рахунок відповідача ОСОБА_2 , що документально підтвердила. 30 січня 2024 року у службі у справа дітей відбулась спільна зустріч родини. Під час бесіди з`ясовано, що матір та син постійно спілкувались і зустрічались. Відповідач ОСОБА_2 неодноразово запрошувався до служби у справах дітей, однак жодного разу не прийшов.

На підставі наведеного, з урахуванням інтересів дитини, служба у справах дітей вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, судом заслухано думку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу предмета спору. Відповідно до ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Висловлюючи свою думку, дитина ОСОБА_11 розповів, що його батько постійно п`яний, часто відсутній вдома та влаштовує суперечки з дідусем. Батько отримував аліменти, однак витрачав їх на свої потреби. Дитина підтвердила, що його вихованням фактично займається дід ОСОБА_1 , який йому купує все необхідне. Його стосунки з мамою нормальні, він приходить до мами в гості практично щодня, інколи залишається в неї з ночівлею. Мама купує йому речі, наприклад подарувала йому телефон.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав обох батьків дитини ОСОБА_4 , представник позивача покликається, зокрема, на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймають участі у житті сина, не забезпечують його матеріально.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, у якій зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 28 липня 2021 року в справі № 554/9586/19, від 22 вересня 2021 року в справі № 640/12266/16-ц.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, беручи до уваги пояснення сторін та з врахуванням думки дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд ураховує відсутність належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_3 злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Натомість судовим розглядом справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виховання сина та безвідповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків.

Унаслідок свого способу життя, зловживаючи алкогольними напоями, відповідач ОСОБА_2 свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, адже він не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує його матеріально, не створює належних умов проживання та дозвілля сина, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання сином належної освіти.

З огляду на вищевикладене, виходячи з пріоритетності інтересів дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 , 27 листопада 2009 року, в решті вимог позову належить відмовити, зокрема в частині вимог позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що оскільки позивача при зверненні до суду з цим позовом звільнено від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 1073,60 гривень слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В частині вимог позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного тексту рішення 24 травня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О. М. Гринь

Волинської області