ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року

м. Харків

справа № 638/6631/21

провадження № 22-ц/818/429/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року ухвалене у складі судді Щепіхіної В.В.,-

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 ОСОБА_1 звернулось до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 976 від 11.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 600 200, 00 грн на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем від 02.03.2018 та зареєстрованого в реєстрі за №279 та плати за вчинення нотаріальної дії в розмірі 16000, 00 грн..

Позовна заява мотивована тим, у квітні 2021 позивачці стало відомо про вчинення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю. виконавчого напису № 976 від 11.03.2021 про безспірне стягнення з неї заборгованості за договором позики № 279 від 02.03.2018 на користь ОСОБА_2 . Позивач вважає, що при вчиненні вказаного виконавчого напису були допущені порушення порядку вчинення нотаріальних дій, які є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, 02.03.2018 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який був нотаріально посвідчений та предметом якого є отримання позивачем грошей у розмірі 1 600 200, 00 грн, що становить 60 000, 00 доларів США з кінцевим строком повернення 02.03.2021. Позивач 01.03.2021 отримала у приватного нотаріуса дублікат договору позики замість зіпсованого внаслідок пожежі. Заборгованість за договором не є безспірною і дублікат отримувався позивачем з метою звернення до правоохоронних органів з питання вчинення злочину. 29.03.2021 за фактом шахрайських дій при виконанні договору позики відкрито кримінальне провадження №00478 за ч. 3 ст. 190 КК України. 16.03.2021 приватним виконавцем Амельченко В. П. відкрито виконавче провадження №64855602 з примусового виконання виконавчого напису №976 від 11.03.2021 та обтяжено належне позивачу нерухоме майно. Письмової вимоги про усунення порушення за договором позики від ОСОБА_2 позивач не отримувала. Зважаючи на строк повернення позики 02.03.2021 та дату вчинення виконавчого напису 11.03.2021, письмова вимога про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису) за договором позики від 02.03.2018 стягувачем ОСОБА_2 позивачу як боржнику не направлялась.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що надані ОСОБА_2 нотаріусу документи підтверджують безспірність заборгованості, яка виникла за вказаним договором позики. Протилежного під час судового розгляду позивачем не доведено. Хоча позивач у позовній заяві і вказує, що борг не є безспірним, проте, жодних доводів щодо спірності самого боргу (його існування, розміру) не наводить, а посилаєтья лише на не дотримання відповідачем процедури вчинення виконавчого напису, зорема, не направлення боржнику (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення зобов`язань за договором позики. Обставини, на підставі яких сторона заперечує проти позовних вимог, повинні бути підтверджені відповідними доказами. При зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису ОСОБА_2 були долучені всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, а нотаріусом було дотримано процедуру вчинення виконавчого напису, тому суд доходить висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 11.03.2021 року указана відповідачем заборгованість є безспірною. Також, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович не може виступати відповідачем у справі, що має наслідком відмови в задоволенні позову до нього як неналежного відповідача.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно встановлені обставини у справі та ухвалено рішення що не відповідає дісним обставинам у справі та вимогам закону. В проваджені судів є справи, що підтверджують спірність заборгованості. Також, при вчиненні викнавчого напису було порушено процедуру, оскільки подані нотаріусу документи на підтвердження безспірності заборгованості не відповідають п. 1 Переліку документів для отримання виконавчого напису. Під час вчинення виконавчого напису не дотримано імперативних положень законодавства: відповідачем не надано оригіналу Договору, документів, що підтверджують безспірність заборгованості, передбачених Переліком документів, які є підставою для видачі виконавчого напису, а приватним нотаріусом не перевірено наявність таких документів. Виконавчий напис вчинено на окремому бланку, а не на оригіналі Договору позики, не дотримано вимог ст. 89 ЗУ «Про нотаріат» щодо змісту виконавчого напису. Наведені недоліки виконавчого напису разом із систематичними порушеннями законодавства, що допущені приватним нотаріусом Куксіним С.Ю. як під час посвідчення Договору позики, так і під час вчинення Виконавчого напису, може свідчити про відсутність неупередженості та у сприянні відповідачу в отриманні Виконавчого напису за відсутності підстав для цього.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.ч. 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 02.03.2018 між ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем та зареєстрований в реєстрі за №279, 280, згідно пункту 1 якого позичальник отримала від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 1 600 200, 00 грн, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 60000, 00 доларів США.

Сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики, а саме 1 600 200, 00 грн має бути здійснено до 02.03.2021, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Харкова за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем (пункт 2 договору).

У відповідності до пункту 4 договору при неповерненні суми позики своєчасно позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України (в тому числі звернутись до органів нотаріату за вчиненням виконавчого напису), та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати процентів річних в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми.

11.03.2021 ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С. Ю. із заявою про вчинення виконавчого напису за договором позики від 02.03.2018, термін виконання якого настав 02.03.2021, зазначивши, що просить здійснити виконавчий напис у зв`язку з несплатою грошових коштів за вищевказаним договором. Також у заяві міститься вказівка про те, що ОСОБА_1 повідомлялася про невиконання обов`язку повернення грошових коштів та про звернення до нотаріуса з питання вчинення виконавчого напису, лист було одержано ОСОБА_1 , заперечень до ОСОБА_2 не надходило.

Матеріали справи містять лист-попередження про наближення терміну повернення боргу відповідно до договору позики від 02.03.2018, датоване 23.02.2021 та надіслане на адресу позичальника ОСОБА_1 02.03.2021, що підтверджується накладною Укрпошти №110 від 02.03.2021, фіскальним чеком від 02.03.2021, описом вкладення у поштове відправлення від 02.03.2021 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 02.03.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_1 04.03.2021 отримала особисто поштове відправлення №110.

11.03.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю. вчинено виконавчий напис № 976 про стягнення на користь ОСОБА_2 на підставі договору позики, посвідченого 02.03.2018 Куксіним С. Ю., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу і зареєстрованого у реєстрі за №279, суми в розмірі 1 600 200, 00 грн, а також плати за вчинення нотаріальної дії в розмірі 16 000, 00 грн. з ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, яка переглядається, спір між сторонами виник щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на момент видачі виконавчого напису, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на момент видачі виконавчого напису, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Обґрунтовуючи позов, позивач, серед іншого, посилалась на те, що виконавчий напис вчинено без попереднього направлення їй стягувачем будь-якої письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу.

Судом першої інстанцій зроблено висновку про дотримання нотаріусом вимог чинного законодавства при вчиненні оспореного виконавчого напису.

Проте з таким висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Наведене спростовує висновок апеляційного суду про те, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять.

Як встановлено судом на адресу відповідачки було направлено лише лист-попередження про наближення терміну повернення боргу, а не письмову вимогу про повернення боргу відповідно до договору позики від 02.03.2018.

Лист-попередження про наближення терміну повернення боргу датований 23.02.2021 був надісланий на адресу позичальника ОСОБА_1 02.03.2021, що підтверджується накладною Укрпошти №110 від 02.03.2021, фіскальним чеком від 02.03.2021 та описом вкладення у поштове відправлення від 02.03.2021 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Зазначене свідчить про порушення процедури направлення позикодавцем листа-повідомлення з вимогою сплатити борг, а саме направлення листа про наближення терміну настання повернення коштів , а не вимоги про повернення коштів та вчинення нотаріусом виконавчого напису 11.03.2021 до спливу тридцятиденного строку з моменту надіслання на адресу відповідачки зазначеного повідомлення.

Враховуючи викладене судова колегія доходить висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому вона підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в чатстині вирішення позвних вимог до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконання, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта про назаконність рішення в частині вирішення позовних вимог до приватного нотаріуса не є обґрунтованими і висновків суду про відмову у позові до приватного нотаріуса не спростостовують. Відмовляючи у задоволенні позову в зазначеній частині, суд правильно встановив характер спірних правовідносин, затслосував до них норми матеріального права що їх регулюють та ухвалив законне та обгруноване рішення.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, суд здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у судах першої інстанції та апеляційної інстанції.

При подачі позовної заяви до суду першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_1 було сплачено 2270,00 гривень, а тому, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, зазначено сума підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року в частині вирішення позвних вимог до ОСОБА_2 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №976 від 11.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем від 02.03.2018 та зареєстрованого в реєстрі за №279, суми у розмірі 1 600 200, 00 грн. та плати за вчинення нотаріальної дії в розмірі 16000, 00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції в сумі 2270,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2024 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук