Провадження № 2/127/3677/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Гондарук В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загально позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору найму (оренди) квартири, усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Куцого Р. А. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору найму (оренди) квартири, укладеного між відповідачами 16 березня 2023 року, усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 площею 49,5 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 по 1/3 частці кожному, ОСОБА_1 - 7/24, та ОСОБА_5 - 1/24. 16 березня 2023 року ОСОБА_2 без згоди позивача, скориставшись його відсутністю, уклала договір оренди всієї квартири з ОСОБА_3 , яка вселилась в квартиру та на даний час проживає в ній. За час проживання у вищевказаній квартирі ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, пиячить зі своїм співмешканцем, одного разу між ними виникла сварка, що призвела до вибиття вхідних дверей в квартирі, пошкодження дверного полотна та штукатурки, що стало підставою для звернення до органів поліції (заява вх.№2977 від 01.04.2024 року). Позивач також зазначає, що ОСОБА_2 порушила його право власності, оскільки без його згоди як співвласника квартири надала ОСОБА_3 в оренду всю квартиру. За викладених обставин, керуючись ст. 203, 215 ЦК України, із врахуванням уточнених позовних вимого позивач просить визнати недійсним договір оренди квартири АДРЕСА_1 ,укладений 16 березня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та усунути йому перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою шляхом виселення із квартири ОСОБА_3 без надання їй іншого житлового приміщення, а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати (а.с.1-2).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2024 року справа прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження на призначене підготовче засідання, а також залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.30).

01 жовтня 2024 року ОСОБА_2 надіслала на адресу суду засобами електронного зв`язку заяву, яку суд оцінив як відзив на позовну заяву, та зазначила, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною, оскільки вона здала в оренду лише одну кімнату, а не всю квартиру. Дана кімната належить їй та її синові, а тому жодні права позивача не порушені (а.с.57).

Інший відповідач правом на відзив не скористався.

Треті особи своїх пояснень не надали.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2024 року ( без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зміну його статусу, зважаючи, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є виключним правом позивача, натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а позивач такого клопотання не заявляв.

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.62).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, останній подав заяву та просив розгляд справи провести у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених позовній заяві. При цьому звернув увагу, що позивач не має доступу до квартири, замки змінені, ОСОБА_3 продовжує в ній проживати та не відповідає на телефонні дзвінки.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судові засідання не з`явились, про час дату та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, однак від ОСОБА_2 надійшла заява в які остання просила розгляд справи проводити у її відсутність. Крім того, зазначила, що вона перебуває за кордоном і бути присутньою в судовому засіданні не має можливості. Що стосується відповідача ОСОБА_3 повідомляє, що остання тиждень тому з`їхала з орендованої кімнати у невідомому напрямку і скоріше за все на засідання також не прийде.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового засідання, клопотань про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходили.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належиться 7/24 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 вересня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В. С., зареєстрованого в реєстрі за №2-2854 та копією витягу є Державного реєстру речових прав №384742416 від 28 червня 2024 року (а.с.6-7).

Іншими співвласниками вищевказаної квартири є: ОСОБА_5 , якій належить 1/24 частка, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яким належить по 1/3 частці квартири кожному, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №376671266 від 30 квітня 2024 року (а.с.8-9).

З довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №7284 від 02 лютого 2019 року слідує, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідачка ОСОБА_2 також була зареєстрована за цією адресою, однак знята з реєстрації.

16 березня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди квартири у приватної особи, відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 отримала у тимчасове користування одну кімнату в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка розташована на 2 поверсі, терміном на 18 місяців з моменту прийняття квартири. Орендна плата за користування майном складає 3000,00 грн на місяць, яка сплачується не пізніше 20 числа кожного місяця. Комунальні послуги сплачуються за домовленістю з ОСОБА_3 (а.с.12-13).

ОСОБА_3 проживає в цій квартирі. Факт її проживання з 16 березня 2023 року в квартирі АДРЕСА_1 визнає і відповідач ОСОБА_2 . Суд звертає увагу, що остання вказує, що ОСОБА_3 вже залишила квартиру, однак жодних доказів щодо звільнення квартири, повернення ключів чи інших доказів, які б підтверджували вказані відповідачем обставини, матеріали справи не містять Натомість позивач не має доступ до цієї квартири.

З листа Відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №1012м/г/231-24 від 19 квітня 2024 року слідує, що 01 квітня 2024 року в ІКС ІПНП відділенні №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за №2977 зареєстроване звернення ОСОБА_6 щодо проведення перевірки стосовно пошкодженого майна, а саме дверної рами, вхідних дверей та вибитого скла дверей до вбиральні за адресою: АДРЕСА_2 . Під час розгляду матеріалів встановлено, що викладені факти у зверненні кваліфікуються як цивільно-правові і можуть бути вирішені в результаті переговорів між сторонами або виключно в порядку приватного звернення потерпілого до Вінницького міського суду Вінницької області (а.с.14).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України).

Спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка у праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле.

Згідно з частиною першою та третьою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту частини другої статті 158 ЖК України також слідує, що сторонами договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові, є власник будинку (квартири) і наймач.

Отже за змістом вказаних вище норм, здавати в оренду майно, що перебуває в спільній власності, орендодавець може тільки зі згоди інших власників. Жоден з учасників самостійно не має права укладати правові угоди про спільне майно без згоди інших.

Згідно із частішою першою статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини третьої цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину, відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як установлено судом квартира АДРЕСА_1 , є спільною частковою власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Частки співвласників не виділені та порядок користування вказаною квартирою між співвласниками квартири не визначений. Доказів щодо цього матеріали справи не містять.

16 березня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди квартири у приватної особи, відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 отримала у тимчасове користування одну кімнату в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , терміном 18 місяців з моменту прийняття квартири.

Спірний договір оренди квартири був укладений без згоди позивача, який є одним із співвласників квартири. Вказані обставини сторонами у справі не заперечуються.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що вона здала в оренду лише одну кімнату, яка належить їй та сину, а тому права позивача жодним чином не порушенні, суд оцінює критично, оскільки спірна квартира перебуває у спільній частиковій власності, незважаючи на те, що частка кожного співвласника визначена, однак порядок користування вказаною квартирою між її співвласниками не визначений та частки співвласників в натурі не виділялися, а тому в силу положень ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому слід також звернути увагу, що договір не конкретизує індивідуальних ознак кімнати.

На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що оскільки ОСОБА_2 здала в оренду кімнату спірної квартири без згоди позивача, який є одним із співвласників квартири, що суперечить вимогам ЦК України, а тому укладення оспорюваного договору оренди є незаконним, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання вказаного договору недійсним.

Слід зазначити, що закінчення строку оспорюваного договору не перешкоджає визнанню його недійсним, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 вселилася та проживає у спірній квартирі на підставі договору оренди квартири у приватної особи від 16 березня 2023 року.

Враховуючи що вказаний договір визнано судом недійсним, тобто відповідно до вимог частини першої статті 236 ЦК України він є недійсним з моменту його вчинення, а тому відповідач ОСОБА_3 в свою чергу не набула права на користування спірним жилим приміщенням.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права.

Отже суд, встановивши, що відповідачка ОСОБА_3 користується без законних підстав майном (квартирою), що належить на праві спільної часткової власності чотирьом особам серед яких є позивач, чим перешкоджає останньому у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, дійшов висновку, що захист права позивача у даному випадку підлягає захисту шляхом виселення відповідачки ОСОБА_3 зі спірної квартири без надання їй іншого житлового приміщення, відповідно до вимог статті 391 ЦК України.

Вказаний спосіб захисту відповідає порушеному праву, про захист якого звернувся позивач. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №766/17231/16-ц.

При цьому суд звертає увагу, що виселення відбувається в зв`язку з відсутністю права користуватися відповідачкою цим майном, а не у зв`язку із закінчення строку користування ним.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Крім того суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 203, 204, 215, 317, 319, 321, 355-356, 358, 383, 391, 810 ЦК України, ст. 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди квартир АДРЕСА_1 , укладений 16 березня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 із цієї квартири без надання їй іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 1211,20 грн з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ,

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя: