Справа № 404/6570/23
Номер провадження 2/404/1467/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі: головуючого-судді Павелко І.Л.

за участі секретаря Коваленко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Лазіс Марини Вікторівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Лазіс М. В. звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ,пославшись на те, що не має можливості розпорядитися своєю власністю на власний розсуд.

Ухвалою судді від 30.08.2023 рокувідкрито провадженняпо справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Представник позивача в судовому засідання підтримала позовні вимоги.

Відповідачі в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена рекомендованим листом, направленим за адресою реєстрації особи та який повернувся до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши наявні матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. 05.12.2006 року за р.№6095 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до витягу з реєстру мешканців м. Кіровограда ( Кропивницький) в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - власник; ОСОБА_4 - син; ОСОБА_2 - дружина ; ОСОБА_3 - син дружини(а.с.8).

Проте, починаючи з червня 2014 року зареєстровані ОСОБА_3 з 2021 року, а ОСОБА_2 з 2022 року по теперішній часне проживають в належній позивачам квартирі, участі в її утриманні не беруть, в добровільному порядку з реєстрації не знімаються.

У зв`язку з викладеним власник ОСОБА_1 позбавлений можливості змушений сплачувати комірні послуги у більшому розмірі за трьох. Позивач позбавлений можливості вільно розпорядитися об`єктом нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Конституція України встановила основні засади права власності, зокрема, в ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна в праві вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У постанові від 16.01.2012р. у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України зазначив, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 30.06.2015 (справа №21-1438а15).

Крім того, факт не проживання відповідачів за адресою реєстрації більше одного року знайшло своє підтвердження у показах свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Окрім того відповідно відповіді з Державної прикордонної служби України 319-22476/18/24 від 29.03.2024 року ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вибули з України перетнувши кордон.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не проживають за адресою реєстрації більше одного року на момент винесення рішення суду, без поважних причин, а відтак, вищезазначене дає суду підстави визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покласти на позивача по фактично понесеним витратам відповідно до поданої заяви.

На підставі ст.ст. 316, 405 ЦК України, ст. ст. 156 Житлового кодексу України, постанови пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України», керуючись ст.ст. 27, 81,141,265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката Лазіс Марини Вікторівни задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомо, місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП не відомо, місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 29.05.2024 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда