Справа № 274/6405/23 Провадження № 2/0274/162/24 РІШЕННЯ
21.05.2024 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Юсової О.А.,
представника позивача - адвоката Скаблюк Л.М.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача - адвоката Гончарука А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:
- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, що стягуються за судовим наказом Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2021 по справі № 274/3557/21, з березня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 189118,41 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, що стягуються за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.09.2021 по справі № 274/3872/21, з березня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 120474,35 грн; стягнути з відповідача судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового наказу, виданого 18.06.2021 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 28.05.2021 і до повноліття дитини.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.09.2021 з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки заробітку (доходів), починаючи з 11.06.2021 і до досягнення дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З березня 2022 до серпня 2023 відповідач сплачував аліменти по виконавчому документу за №274/3557/21 від 30.06.2021 та виконавчому листу № 274/3872/21 нерегулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з цим утворилася заборгованість у сумі 189118,41 грн та 120474,35 грн відповідно. Саме тому позивач змушена звернутись до суду про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 16.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23.11.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що відповідач є військовослужбовцем. Позивачкою, після отримання судового наказу та виконавчого листа, останні були подані до органу виконавчої служби та відкрито виконавче провадження, за яких обставин утворилася заборгованість відповідачу невідомо. З урахуванням інформації, отриманої з військової частини НОМЕР_1 , відрахування сплати аліментних зобов`язань розпочато з червня 2023, оскільки 30.05.2023 державним виконавцем на адресу ВЧ було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та супровідні листи, дублікати виконавчих документів ні позивачем, ні державним виконавцем не виготовлялися, до ВЧ не направлялися. Чому позивач або державний виконавець зволікали з цього питання починаючи з січня 2022 відповідачу невідомо. Самостійно відповідач не мав можливості контролювати відрахування сплати аліментів, оскільки з 24.02.2022 приймав участь у відбитті збройної агресії рф, стягнення аліментів перебувало під контролем позивача та відповідних бухгалтерських відділів за місцем отримання відповідачем доходу. Вини у виникненні заборгованості відмовідача немає.

27.12.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що посилання відповідача на те, що він не знав про заборгованість, не відповідає дійсності, адже він був зобов`язаний повідомити виконавчу службу про зміну місця роботи та бухгалтерський відділ за місцем проходження служби про наявність аліментних зобов`язань. Тому посилання відповідача підтверджує намір ухилитися від сплати аліментів у повному обсязі. Зазначає, що відповідач з 2014 по жовтень 2021 проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 та був працевлаштований у Київському політехнічному інституті ім. Сікорського. З 12.01.2022, він перебуває на службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_3 , про що зазначено у відзиві та підтверджується довідкою про доходи відповідача від 14.11.2023. Позивач вказує, що не знала і не могла знати, що ОСОБА_2 проходить службу за контрактом з 12.01.2022, оскільки він з нею не спілкується. Тільки у лютому 2023 року, коли подзвонила відповідачу з іншого номеру телефону, щоб він надав їй довідку учасника бойових дій для влаштування дитини в дитячий садок, відповідач у розмові обмовився, що на даний час служить. У подальшому, позивач звернулася до Державної виконавчої служби, щоб перевірили цю інформацію, у подальшому державним виконавцем направлено відповідні запити. Посилання відповідача, що він не міг контролювати відрахування сплати аліментів з 24.02.2022 не відповідає дійсності. Відповідач був зобов`язаний з 12.01.2022 повідомити державну виконавчу службу про зміну місця роботи та бухгалтерський відділ за місцем проходження служби про наявність аліментних зобов`язань. Щодо зазначення у відзиві відповідачем штучного створення заборгованості не відповідає дійсності, доказів про "злий умисел позивача за домовленістю з працівниками відділу ДВС" не надано, це здогадки, припущення відповідача.

11.01.2024 на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог.

06.02.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, у якому зазначив, що внаслідок створеної позивачем та державним виконавцем штучної заборгованості через невчасне подання документів про стягнення аліментів до ВЧ НОМЕР_1 , відсутня вина відповідача, як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, оскільки відповідач не допускав виникнення заборгованості. Зазначає, що питання стягнення аліментів перебувало під контролем позивача та відповідних бухгалтерських відділів за місцями роботи відповідача.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, наведених у позові. Додатково позивач зазначила, що відповідач після зміни місця роботи не повідомляв про це виконавчу службу, а бухгалтерію не повідомив, що є платником аліментів. З 01.2021 по 11.2022 вона отримувала аліменти, які нараховувались за місцем роботи відповідача у КПІ, а з 11.2022 по 05.2023 аліменти вже не отримувала. Лише у лютому 2023 випадково дізналась, що відповідач служить у в/ч НОМЕР_3 , про що повідомила державного виконавця.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили з підстав, наведених у відзиві. Представник відповідача наполягає, що стягнення аліментів мало б контролюватись державним виконавцем. У проміжку часу з 12.01.2022 по 24.02.2022 відповідач не звертався до виконавчої служби і не повідомляв про зміну місця роботи, бо думав, що все здійснюється автоматично.

Також у судовому засіданні 08.04.2024 представник відповідача додатково пояснив, що розрахунок заборгованості державного виконавця відповідачем не оскаржувався, а скарга на державного виконавця, долучена до матеріалів справи, подана виключно з її некоректних дій.

Відповідач у судовому засіданні 29.04.2024 додатково пояснив, що йому відомо про стягнення з нього аліментів, він знав, що є боржником. Сплачував аліменти як було зазначено у рішенні суду. Вважає, що вина державного виконавця у тому, що утворився борг. Думав, що державними органами все контролюється, та і у нього не було змоги ходити по виконавчих службах. З 11.01.2022 не повідомляв нікого про зміну місця роботи, з бухгалтерію за місцем своєї роботи у 2022 з приводу відрахування з нього аліментів не спілкувався. Вважає, що позивач, коли дізналась про його місце роботи, повинна була сама повідомити державного виконавця.

Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін).

Згідно зі ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 27 Конвенції про права дитини, прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 196 СК України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення їх сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Законом України від 17.05.2017 №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 справа №333/6020/16-ц зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому проводилися стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв`язку із юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 18.06.2021 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2021 і до повноліття дитини.

Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 27.09.2021 у справі № 274/3872/21 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки його заробітку (доходів), починаючи з 11.06.2021 і до досягнення дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.01.2024 за № 78519, виданої Бердичівським відділом державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість по аліментах ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по виконавчому документу за № 274/3557/21 від 30.06.2021, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області станом на 01.09.2023 складає 189118,41 грн.

З указаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі.

За розрахунками позивача за період з листопада 2021 по серпень 2023 сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь, складає 344217,98 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.01.2024 за № 78520, виданої Бердичівським відділом державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість по аліментах ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по виконавчому документу за № 274/3872/21 від 05.10.2021, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області станом на 01.09.2023 складає 120474,35 грн.

З указаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі.

За розрахунками позивача за період з листопада 2021 по серпень 2023 сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь, складає 319227,05 грн.

Відповідач та його представник проти наданих розрахунків заборгованості не заперечували, вказуючи на те, що вина відповідача у виникненні вказаної заборгованості та несплаті аліментів, як і ухилення відповідача від сплати аліментів, відсутні.

Із Інформації про виконавче провадження 65970830 вбачається, що виконавче провадження з виконання судового наказу від 30.06.2021 № 274/3557/21 стосовно відповідача ОСОБА_2 було відкрито 05.07.2021. Станом на 01.07.2021 заборгованість зі сплати аліментів складає 2542,10 грн. Станом на 01.05.2023 заборгованість зі сплати аліментів становить 28264,63 грн. Також 30.05.2023 було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних щодо місця роботи відповідача та винесено постанову про передачу ВД на виконання на підприємство. 26.09.2023 було винесено постанови: про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про тимчасове обмеження у праві полювання, про тимчасове обмеження у праві користування зброєю, про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами та про повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників.

25.08.2023 державним виконавцем Бердичівського ВДВС було направлено дві вимоги до ВЧ НОМЕР_5 за № № 2144, 2145 про необхідність перерахувати заборгованість зі сплати аліментів.

Постановою державного виконавця Бердичівського ВДВС від 18.03.2024 судовий наказ № 274/3557/21 виданий 30.06.2021 та виконавчий лист № 274/3872/21 виданий 05.10.2021 передано до Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця Канівського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 . Заборгованість станом на 01.03.2024 за судовим наказом № 274/3557/21 складає 229243,72 грн.

Довідкою про доходи № 7543 від 14.11.2023, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 , підтверджується, що ОСОБА_2 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з 12.01.2022, займає посаду військовослужбовця.

Відповідно до довідки № 7545 від 14.11.2023, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , з 17.10.2023 по даний час виконує бойове (спеціальне) завдання в зоні ведення бойових дій.

Свідок - державний виконавець відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Н. Мельничук повідомила, що дійсно до передачі виконавчих проваджень до Канівського відділу державної виконавчої служби, у неї перебували виконавчі провадження про стягнення з відповідача аліментів. У відповідача утворилась заборгованість, у зв`язку з чим виконавча служба направляла відповідачу листи - вимоги погасити її, які повертались. Зазначає, що заборгованість нараховувалась по середньому заробітку, дізнавшись про фактичне місце роботи боржника та його заробітну плату, було здійснено відповідний перерахунок заборгованості. Вказує, що обов`язком боржника є повідомляти про зміну місця роботи.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Так, ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення ст. 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670сво19.

Натомість стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів відсутності його вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Доводи сторони відповідача про те, що вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів немає, спростовуються матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами, зокрема, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що аліменти відповідачем за весь період їх стягнення (і в час, коли відповідач працював та мав дохід, і в період проходження служби) сплачувалияь нерегулярно та не в повному обсязі, що в свою чергу також підтверджує обізнаність відповідача про відкрите відносно нього виконавче провадження та наявність заборгованості. Крім того, відповідач був обізнаний про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання матері дитини.

Доказів про вжиття всіх залежних від відповідача дій щодо сплати регулярно та в повному обсязі аліментів останнім суду не надано.

Наданий позивачем розрахунок пені відповідачем не спростовується, доказів які б спростували твердження позивача про наявність заборгованості по сплаті аліментів відповідачем не надано. Судом не встановлено обставин, які б об`єктивно перешкоджали відповідачу сплачувати своєчасно аліменти на утримання дитини. Відповідач є особою працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я або інші обставини, які б могли вплинути на можливість відповідача сплачувати аліменти у матеріалах справи відсутні.

За наведених вище фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що саме з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини та її матері за судовим наказом та рішенням суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені, передбаченої ст. 196 СК України.

Суд, провівши розрахунок пені зі сплати аліментів встановив, що сума пені за прострочення сплати аліментів перевищує суму заборгованості по аліментах, проте позивач має право на стягнення її у розмірі не більше 100 відсотків суми заборгованості, яка визначена виконавчою службою, що відповідає змісту ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України.

За таких обставин судом виявлено порушене право позивача з отримання аліментів на утримання себе та дитини, яке підлягає захисту. Вказане є підставою для стягнення з відповідача (боржника) пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, що стягуються за судовим наказом Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2021 по справі № 274/3557/21, за період березня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 189118,41 грн та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, що стягуються за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.09.2021 по справі № 274/3872/21, з березня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 120474,35 грн.

V. Розподіл судових витрат

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, судовий збір у розмірі 2147, 20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, що стягуються за судовим наказом Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2021 по справі № 274/3557/21, за період березня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 189118,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, що стягуються за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.09.2021 по справі № 274/3872/21, з березня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 120474,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2024.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА