Справа № 183/1018/23
№ 2/183/324/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року м.Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Дубовенко І.Г.,

за участю секретарі судового засідання Коваленко Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про встановлення факту, визнання права власності в порядку спадкування та стягнення недоотриманої спадкодавцем пенсії,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кузьміна Є.В., суд

в с т а н о в и в:

представник позивача адвокат Кузьмін Є.В. звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській, згідно якого просить:

-визнати факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час його смерті за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на пенсію, яка була призначена, нарахована та належала ОСОБА_2 , але не була ним одержана за життя у розмірі 134212,5 грн;

-стягнути з відповідача на користь позивача пенсію, яка була призначена, нарахована та належала ОСОБА_2 , але не була ним одержана за життя у розмірі 134212,5 грн а також судові витрати.

В обґрунтування позову вказує, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З жовтня 2017 року її батькові було припинено виплату пенсії відповідачем. Після смерті батька, вона у січні 2022 року звернулася до відповідача з заявою про отримання суми неодержаної її батьком пенсії, у виплаті якої їй було відмовлено. Підставою звернення до суду вказує на те, що вона як спадкоємець першої черги за законом, який постійно проживав зі спадкодавцем є такою, що прийняла спадщину після смерті батька. А тому просить встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на пенсію, яка була призначена йому за життя однак не виплачена та стягнути цю пенсію з відповідача на її користь.

У встановлений судом строк для подання відзиву відповідачем направлений відзив на позовну заяву, в який посилаючись на те, що позивач звертаючись до суду з позовом до ПФУ про стягнення суми недоотриманої пенсіонером ОСОБА_2 пенсії, яка в силу вимог ст. 61 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», не входить до складу спадщини просить відмовити у задоволенні позову. Щодо розміру недоодержаної пенсії посилаються на те, що з 01 листопада 2017 року ОСОБА_2 припинено нарахування, а тому розрахувати суму недоодержаної пенсії не передбачається можливим.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року прийнято до свого провадження зазначений позов у якому відкрите провадження за правилами загального позовного провадження.

17 травня 2023 року ухвалою суду витребувано від нотаріальної контори відомості щодо наявності або відсутності спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , а від відповідача копію пенсії справи.

26 травня 2023 року на адресу суду від ГУ ПФУ у Луганській області надійшли відомості про те, що після окупації м.Сєвєродонецьк Луганської області, на території якого перебувало ГУ ПФУ в Луганськвій області, управління не має можливості надати такі документи, на виконання ухвали суду надали документи з електронної підсистеми ПВП ДКГ.

09 листопада 2023 року на адресу суду нотаріальною конторою на виконання ухвали про витребування відомостей наданий витяг зі спадкового реєстру щодо наявності або відсутності спадкової справи.

20 листопада 2023 року ухвалою суду підготовче провадження закрите, а справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, за клопотанням позивача та її представника ОСОБА_1 була допитана як свідок, яка показала, що її батько з 2007 року є пенсіонером за вислугою років. Відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та перебуває на обліку у відповідача. І вона і її батько до 2014 року мешкали у місті Стаханов (нині Кадіївка) Луганської області, де і зареєстроване їхнє місце проживання. Після окупації вказаного міста позивач виїхала у м.Харків, де мешкала та працювала; а батько спочатку мешкав то з нею, то у м.Лисичанськ Луганської області, де зареєструвався, як ВПО. З жовтня 2017 року відповідач припинив виплату пенсії батькові, через деякий час батько став мешкати разом з нею у АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет. Батько ОСОБА_2 періодично навідувався до м.Стаханов, тому як представники окупаційної влади намагалися позбавити власників їхнього житла. Так, в кінці липня 2021 року батько поїхав до м.Стаханов з метою провідати квартири, однак їй, ОСОБА_1 , подзвонили з лікарні, куди потрапив її батько і вона вимушена була приїздити до м.Стаханов, щоб доглядати за батьком у лікарні. Однак батькові краще не ставало і за сплином 7 днів перебування разом з ним у лікарні батько помер. Вона поховала батька у м.Стаханов, та повернувшись до м.Харків, звернулася до ПФУ з заявою про отримання недоодержаної батьком пенсії, однак у січні 2022 року їй було виплачено одноразову допомогу в розмірі 11895 грн на поховання, а щодо виплати недоодержаної пенсії батька роз`яснено, що у зв`язку з тим, що місце реєстрації її та її батька згідно довідок різне вона не має право на одержання такої пенсії. Звернувшись до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав, їй було повідомлено, що ПФУ надає відповідь про те, що сума недоодержаної пенсії не входить до складу спадщини, а тому запропоновано звернутися за захистом своїх порушених прав до суду, що і було нею здійснено. На жаль, після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, після 24 лютого 2024 року вона, сусіди і знайомі з м.Харків вимушені були виїхати з вказаного населеного пункту через активні бойові дії на території Харкова. На сьогодні деякі знайомі, які відповідають на телефонні дзвінки перебувають поза межами території України, деяких немає в живих, що позбавляє можливості в умовах воєнного стану в країні запросити таких осіб для надання показів, як свідків. Запевняє, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 немає. Враховуючи, що іншим чином ніж звернення до суду, вона не може захистити свої права, як спадкоємець ОСОБА_2 , вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги позивача та, посилаючись та ті ж підстави, просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що розмір пенсії за період з жовтня 2017 року по 07 серпня 2021 року ним розрахований з розрахунку того, що приблизний розмір пенсії ОСОБА_2 станом на жовтень 2017 року складав 2000 грн, розмір пенсії на день смерті складав 3965 грн (тому як виплачена позивача допомога на поховання батька, що складає три розміри його пенсії склала 11895грн:3міс=3965грн), а тому сума цих розмірів ділена на два та помножена на кількість місяців, що ОСОБА_2 не отримував пенсію складають 134212,5 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на її користь.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши представника позивача, позивача ОСОБА_1 , в тому числі допитаної як свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17 вересня 2021 року Холодногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років в місті Кадіївка Луганської області, про 17 вересня 2021 року складений відповідний актовий запис № 116. Факт смерті ОСОБА_2 встановлений рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2021 року у справі № 642/6016/21 за заявою ОСОБА_1 .

21 січня 2022 року ГУ ПФУ в Луганській області Галдіній Діані повідомлено, що її заява щодо виплати недоодержаної пенсії померлого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянута та повідомлено, що підстав для виплати недоодержаної пенсії відсутні, у зв`язку з тим, згідно бази даних пенсіонерів силових структур ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262 по лінії Міністерства внутрішніх справ України. Знятий з обліку к зв`язку зі смертю. Останній місяць нарахування та виплати пенсії жовтень 2017 року. За результатами сформованої пенсійної справи адреса проживання ОСОБА_2 зазначена: АДРЕСА_2 , зареєстрований за паспортом: АДРЕСА_3 . З наданої ОСОБА_1 довідки про реєстрацію її як ВПО від 26.11.2011 року вона зареєстрована по АДРЕСА_4 . Через те, що підтвердити факт проживання ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 відсутня можливість, підстави для виплати недоодержаної пенсії відсутні.

28 жовтня 2023 року за № 1263/01-16 Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області повідомила, що згідно Алфавітних книг обліку спадкових справи та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 74418371 від 20.10.2023 року спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась, про що також свідчить відповідна довідка.

З електронної пенсійної справи № пенсіонера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що він перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області з 22.12.2007 року, вид пенсії за вислугу років, дата призначення 01.01.2008 року, орган призначення МВС. Останнє нарахування та виплата пенсіонерові пенсійних виплат жовтень 2017 року в розмірі 1911,81 грн; в січня 2022 року 11895 грн допомога на поховання.

Крім того, з відзиву відповідача вбачається, що батьком позивача ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплата пенсії фактично проведена по 30.10.2017 року. Нарахування пенсії за життя ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2017 року по 07 серпня 2024 року не проводилось. Вважають, що позивач немає право на виплату їй недоодержаної пенсії ОСОБА_2 , через те, що сума недоодержаної пенсії ОСОБА_2 не входить до складу спадщини.

Рішенням суду у справі 642/6016/21 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , показаннями ОСОБА_1 , допитаної в судовому засіданні як свідка, а також сукупністю її звернень до ГУ ПФУ в Луганській області після смерті ОСОБА_2 підтверджується факт спільного її проживання з батьком на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, у своєму відзиві відповідач не заперечує вказаного факту. А лише посилається на те, що згідно довідок ВПО позивач та ОСОБА_2 зареєстровані за різними адресами.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи чинних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже вважається таким, що прийняв її. Факт відмови від прийняття спадщини позивачем протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, судом не встановлений. А тому вимоги позивача про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем на момент його смерті підлягають задоволенню.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України встановлені засади захисту права власності та передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного Кодексу України про спадкування.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію за період з жовтня 2017 року по серпень 2021 року в розмірі 134212,5 грн, яка залишилась після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень статей 1216,1218,1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки.

Отже, ОСОБА_1 (донька спадкодавця) у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги.

За правилами ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставин, незалежні від її волі, які позбавляють її можливості оформити спадкові права і отримати спадщину, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, наявності у неї законних очікувань на отримання у спадок належної спадкодавцю соціальної виплати, її право підлягає захисту судом.

Виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що позивач належить до спадкоємців за законом першої черги після свого батька, інших спадкоємців за законом чи заповітом не встановлено, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на недоотриману пенсію після померлого батька ОСОБА_2 .

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача неодержаної ОСОБА_2 за життя пенсії, яка після його смерті увійшла до спадкового майна, суд зазначає наступне.

Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме - за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7.11.2014 року затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, відповідно до якого у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п.3 цієї Постанови територіальні органи Пенсійного фонду України зобов`язані керуватись положеннями ст. 49 вказаного Закону - припиняти виплату пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду за наявності вищевказаних підстав. Відсутність зазначеного рішення свідчить, що нараховані суми пенсії повинні виплачуватися.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Верховного Суду у справі № 802/402/18 від 03 травня 2018 року зазначено, що пенсія особи є її приватною власністю й припинення її та невиплата не у спосіб, передбачений Законом, є втручанням в право людини на власність, а також встановлені судом обставини щодо відсутності вини пенсіонера у неотриманні пенсії та припинення такої виплати внаслідок бойових дій на території Луганської області за відсутності інших підстав припинення, тому вказано, що позивач як дружина померлого до спливу шестимісячного строку (ст. 52 Закону) має право на виплату недоотриманої пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Рішення щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 на інших підставах відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім того, відповідно до статті 9 2Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII «Про забезпечення праві свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено у статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Тому, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Таким чином, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач як спадкоємець має право на виплату відповідної суми.

Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_2 мав право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період (з листопада 2017 року по 07 серпня 2021 року) незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області та надання чи не надання довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання, при цьому, слід зауважити, що рішення про припинення йому таких виплат не приймалось.

Отже, і ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19.

Щодо розрахунку, наданого позивачем розміру недоодержаної пенсії ОСОБА_2 суд не може з ним погодитись, тому як він необґрунтований (розмір станом на день припинення виплати пенсії взятий позивачем приблизно 2000 грн; відповідачем не наданий розрахунок пенсії /з посиланням на те, що вона не нараховувалася/, розмір якої виходячи з матеріалів пенсійної справи станом на жовтень 2017 року становить 1911,81 грн., а станом на день смерті 11895 грн (допомога на поховання у розмірі трьох пенсій): 3 міс. = 3965 грн. а тому суд позбавлений можливості вирахувати підвищення розміру пенсії за вказаний період).

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману ним за життя пенсію за період з 01 жовтня 2017 року по 07 серпня 2021 року, підлягають задоволенню у частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману ним за життя пенсію за період з 01 листопада 2017 року по 07 серпня 2021 року.

В іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволенню позовних вимог зі сплати судового збору в сумі 1200 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141,264,265,268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману ним за життя пенсію за період з 01 листопада 2017 року по 07 серпня 2021 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді недоотриманої пенсії за період з 01 листопада 2017 року по 07 серпня 2021 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області за рахунок відповідних бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1200 (одна тисяча двісті) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , місце реєстрації як ВПО: АДРЕСА_6 ; адреса проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, код ЄДРПОУ 21782461, вул. Шевченка, 9,м.Сєвєродонецьк, Луганська область.

Повний текст рішення складений та підписаний 31 травня 2024 року.

Суддя І.Г.Дубовенко