Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/8994/23
Провадження № 2/644/338/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Книшенко А.С., представника позивачка - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач з грудня 2019 року не проживає з дитиною та фактично самоусунувся від її виховання та утримання, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками батька, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, навчання, підготовки до самостійного життя, не зустрічається з дитиною, та навіть не телефонує їй, не приймає участі в утриманні дитини, тощо. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.07.2021 року №526 було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 . З грудня 2019 року вихованням, утриманням, розвитком та доглядом за дитиною повністю займається позивач. У процесах догляду та розвитку дитини додатково приймає участь бабуся (мати позивача). Метою позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 є: втрачання особистих немайнових прав між батьком та дитиною, втрачання права бути законним представником дитини та неможливість одержання відповідачем у майбутньому майнових прав, пов`язаних із батьківством, які б відповідач міг би мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування), що є цілком справедливим за рахунок неналежного та недобросовісного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою його зареєстрованого місця проживання, повістки суду повернулися неврученими із зазначенням про відсутність адресата. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив на позов до суду не подавав.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Приймаючи до уваги викладене, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то у відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача надав суду копію рішення суду про розірвання шлюбу, копію рішення суду про стягнення аліментів, рішення про визначення місця проживання дитини, інформацію щодо місця проживання позивача та її сина, довідку про відвідування сином позивача гуртків, лист щодо сина позивача з поліклініки, лист щодо сина позивача з ліцею, копію паспорта позивача.

Так, надані представником позивача документи свідчать про наступне.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2015 року по 13.12.2019 року. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.12.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.06.2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7000 грн., починаючи з 30.01.2020 року.

Рішенням Харківської міської ради №526 від 07.07.2021 року визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю.

Згідно інформації виконкому Пісочинської селищної ради №2191 від 04.10.2023 року та довідки №4157 від 27.07.2021 року, ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач по справі до 14.07.2021 року була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 06.06.2012 року, а 14.07.2021 року була знята з реєстрації за даною адресою, що підтверджується копією паспорта позивача.

В довідці КПНЗ «Харківський міський комплексний центр клубів за місцем проживання» №239 від 17.06.2021 року зазначено, що ОСОБА_4 відвідував гуртки протягом 2019-2021 років, супровід дитини здійснювали мама чи бабуся.

В листі КНП «Міська дитяча поліклініка №2» від 24.03.2023 року вказано, що згідно інформації лікаря-педіатра догляд за Ренатом здійснюють мати та бабуся дитини.

Згідно листа КЗ «Пісочинський ліцей Пісочинської селищної ради» №01-12/69 від 04.10.2023 року, ОСОБА_4 навчається в 1-А класі з 01.09.2023 року дистанційно.

За клопотанням представника позивача судом було витребувано висновок Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради щодо даного позову.

В висновку за підписом Пісочинського селищного голови за №0231/176 від 12.01.2024 року зазначено, що орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач на засідання комісії не з`явився, його місцезнаходження невідоме, тобто розгляд питання відбувався без урахування думки відповідача. Зі слів позивача під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України вони разом із сином виїхали до Румунії і нещодавно повернулися. 03.01.2024 року працівниками служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради було здійснено обстеження умов проживання за адресою - АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживають - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході спілкування з Ренатом, останній повідомив, шо батька не пам`ятає, піклуванням займається його мати. Орган опіки та піклування в особі Пісочинської селищної ради наголошує на тому, що першочерговим у сфері діяльності захисту прав та законних інтересів дітей є збереження родинних зв`язків батьків зі своїми дітьми. Орган опіки та піклування дійшов висновку про те, що тривалий час відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані представником позивача письмові докази на підтвердження заявлених позовних вимог не є достатніми доказами, які б у сукупності свідчили про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд бере до уваги наступне.

Представник позивача посилається на те, що з грудня 2019 року відповідач не проживає разом із дитиною. 07.07.2021 року рішенням виконкому ХМР визначено місце проживання дитини з матір`ю.

Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, рішення виконкому ХМР від 07.07.2021 року свідчить про те, що мав місце спір між сторонами про місце проживання дитини.

Наявність спору про місце проживання дитини не свідчить про ухилення батька від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а навпаки свідчить про зацікавленість батьків про місце проживання дитини.

Позивач та її представник не надали суду докази того, чи виконується відповідачем рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина, чи відомо відповідачу про це рішення суду про стягнення аліментів, чи мається заборгованість зі сплати аліментів.

Позивач 14.07.2021 року змінила своє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , де була зареєстрована з 06.06.2012 року, тобто за час шлюбу з відповідачем. При цьому, ні позивач, ні її представник не надали суду докази того, що відповідачу відоме нове зареєстроване місце проживання позивача та сина з 14.04.2021 року. Зміна місця проживання матері та дитини, якщо ця зміна місця проживання не відома батькові, може істотно ускладнити виконання батьком своїх батьківських обов`язків.

Позивач пояснила органу опіки та піклування, що під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України вона з сином виїжджали до Румунії і нещодавно повернулися. Ця обставина також свідчить про те, що перебування матері та дитини за кордоном істотно ускладнювало виконання батьком своїх батьківських обов`язків. При цьому, суду не надано доказів того, чи мав батько можливість спілкування з сином засобами мобільного зв`язку, чи було відповідачу відомо засоби зв`язку з позивачкою, чи не перешкоджала вона такому спілкуванню. Також не надано докази того, чи утримував відповідач сина під час його перебування за кордоном.

Також суд бере до уваги мету позбавлення батьківських прав, яку зазначено в позовній заяві: втрачання особистих немайнових прав між батьком та дитиною, втрачання права бути законним представником дитини та неможливість одержання відповідачем у майбутньому майнових прав, пов`язаних із батьківством, які б відповідач міг би мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування). Суд враховує, що мета позбавлення батьківських прав повинна відповідати якнайкращим інтересам дитини, коли буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Так, у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, позивач та його представник не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно неповнолітнього сина, що могли б бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені факти того, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, цей захід слід застосовувати як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У судовому засіданні з`ясовано, що обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування стосовно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, немає.

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд бере до уваги, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

З огляду на вищевикладені доводи та обґрунтуванням, що у висновку за підписом Пісочинського селищного голови за №0231/176 від 12.01.2024 року не зазначено докази ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що висновок ґрунтується лише на факті проживання сина з матір`ю, яка створює йому належні умови для проживання, виховує його, що висновок в значній мірі ґрунтується на показаннях матері дитини, суд не погоджується з зазначеним висновком про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, цей висновок є передчасним. Орган опіки та піклування не з`ясував думку відповідача, не надав оцінку його аргументам. Немає доказів того, що відповідач ухилився від явки на засідання комісії. Документам, на які посилається селищний голова у складеному висновку, надана оцінка судом в даному рішенні суду.

Беручи до уваги вищевикладене, що в ході судового розгляду позивач та його представник не довели винну поведінку відповідача, яка б суперечила інтересам сина Рената, і неможливості зміни такої поведінки, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, на які посилається представник позивача, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд враховує і те, що як зазначено ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст.5,10-13,81,83,141,264-265,280,354 ЦПК України, ст.ст. 164, 166 Сімейного кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВІДМОВИТИ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2024 року.

СУДДЯ: