Справа № 591/7709/19
Провадження № 2/591/114/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

за участю секретаря судового засідання - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Сумської міської ради

про визнання свідоцтва про право власності на майно частково недійсним та визнання права власності на частину квартири та частину автомобіля

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на майно частково недійсним та визнання права власності на частину квартири та частину автомобіля і свої позовні вимоги мотивують тим, що - відповідач ОСОБА_3 зведений брат позивачів по батьку, позивачі рідні брат та сестра. Мати позивачів, ОСОБА_4 знаходилась у шлюбі з ОСОБА_5 (їх батьком). За час шлюбу мати вступила до ЖБК «Вчитель» і була його членом. За час шлюбу батьки позивачів виплачували паєві внески і на час смерті матері у 1987 році квартира АДРЕСА_1 , була виплачена повністю. Після смерті матері відкрилась спадщина на майно, і на квартиру АДРЕСА_1 . Спадкоємцями на це майно, які отримали спадщину є позивачі та їх батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак свідоцтво про право власності на квартиру покійним ОСОБА_5 02.04.1992 отримано без врахування часток позивачів, що порушує їх право власності на нерухоме майно. Позивачі також зазначають, що після смерті матері було видано свідоцтво на 3/16 часток в автомобілі М-21 «Волга», за це майно позивачі просили компенсацію його вартості. 23.09.2020 року позивачами подано уточнений позов, де вони просили визнати право власності на 3/4 часток автомобіля ГАЗ 21 державний номер НОМЕР_1 на праві спільної власності.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що позивачами не дотриманий строк позовної давності, обидва позивачі на момент отримання батьком свідоцтва про право власності на квартиру були повнолітніми, могли самостійно реалізувати своє право на оскарження вказаного свідоцтва але не реалізували своє право протягом майже 30-ти років, позивачами не було заявлено про причини пропуску строку позовної давності, при тому що спірний документ (свідоцтво про право власності на квартиру) було видано у 1992 році. Посилався, що позовні вимоги заявлені частково до неналежного відповідача, співвідповідачем у справах про визнання свідоцтва про право власності на майно частково недійсним, має бути орган, який видав вказане свідоцтво. Свідоцтво про право власності може бути видане лише члену кооперативну і лише після сплати необхідних внесків, що позивачами не доведено, що пайові внески за спірну квартиру сплачені до смерті матері. А отже вони безпідставно претендують на частину вказаної квартири, що, позивачі відмовилися від проживання у зазначеній квартирі, а тому, відповідно до ч. ч. 4, 5, п. 43 Типового статуту ЖБК, та п. 14 Постанови Пленуму ВС України №9, від 18.09.1987 року, втратили право на користування вказаною квартирою та отримання частка даного житла. До того ж, будучи на момент смерті матері повнолітніми та такими ж, що набули повної дієздатності, позивачі не виконали приписи ст. 145 ЖК та п. 55 примірного статуту ЖБК, та не набули статусу членів ЖБК, чим відмовлялися від права на спірну квартиру, адже у зв`язку із вказаною бездіяльність протягом 6-ти років після смерті матері та отриманні свідоцтва про право власності на квартиру, та майже 30-ти років з моменту відкриття спадщини, втратили право на вказану квартиру. З приводу автомобіля, із позовної заяви вбачається, що позивачі отримали свідоцтво на спадщину за законом на частину автомобіля ГАЗ-21, не зазначено, де на даний момент перебуває вказаний автомобіль, яким чином відповідач порушує їх права щодо набуття ними права власності на частину зазначеного авто та які дії вони здійснили направлені на реєстрацію вказаного права власності.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Кондратенко С.Ю. позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених у позові, просять суд позов задоволити повністю.

Позивач ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з`явився, надав суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність. Позов підтримує повністю, просить суд його задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, просить суд в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог в повному обсязі.

Виконавчий комітет Сумської міської ради про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, представник до суду не з`явився.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

Судом при розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зведений брат позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по батьку, позивачі рідні брат та сестра.

Мати позивачів, ОСОБА_4 знаходилась у шлюбі з ОСОБА_5 (їх батьком).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .

За час шлюбу мати позивачів ОСОБА_4 вступила до ЖБК «Вчитель» і була його членом.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері позивачів - ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, квартиру АДРЕСА_1 . Спадкоємцями на це майно були: батько сторін, ОСОБА_5 та позивачі, а також бабуся ОСОБА_7 , яка відмовилася від спадщини на користь онуків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_5 отримав свідоцтво на спадщину за законом на 1/2 частку паєнакопичувань як подружню долю, 1/8 частку паєнакопичувань як спадщину за законом.

ОСОБА_2 отримав свідоцтво на спадщину за законом на 3/16 часток паєнакопичувань, ОСОБА_6 отримала в спадщину 3/16 частки на паєнакопичення на квартиру, 3/16 частин на автомобіль марки М-21 «Волга».

Свідоцтво про право на спадщину за законом позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 отримали 25.11.1987 року у Сумській державній нотаріальній конторі, зареєстровано в реєстрі № 3-3331, № 3-3332.

У ОСОБА_5 в 1989 році народився син, ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 . Після його смерті позивачам стало відомо, що у 1992 році їх батько особисто отримав свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1 , тільки на своє ім`я.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, обтяжень прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, державна реєстрація прав проводиться органом державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 цього Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (абзац другий частини четвертої вказаної статті).

Наведені приписи законодавства свідчать про те, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності для того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 року в справі №6-138цс13, відповідно до частини 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня надбання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом частин 4, 5 прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України відносини спадкування регулюються його нормами, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоєсмців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Якщо спадщина у зв`язку зі смертю члена кооперативу відкрилась до 01 липня 1990 року, тобто до набрання чинності Законом СРСР «Про власність» (який згідно з постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» підлягав застосуванню на території України до 15 квітня 1991 року часу набрання чинності Законом України «Про власність» від 07 лютого 1991 року), відповідно до ст. 145 ЖК УРСР та п. 43 Типового статуту ЖБК і пп 7, 55 Примірного статуту ЖБК, відкривається спадщина не на квартиру, а на пай, який переходить до спадкоємців у порядку передбаченому законом (ст. ст. 524-562 ЦК УРСР 1963 року), а члени сім`ї члена кооперативу, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них.

Спадкоємцям, що не користувались жилим приміщенням за життя спадкодавця, і тим, що відмовились від подальшого користування ним, кооператив виплачує успадкований пай або його частку (ч. ч. 4, 5 п. 43 Типового статуту ЖБК).

На підставі ст. 145 ЖК та п. 55 Примірного статуту ЖБК переважне право перед усіма іншими особами на вступ до кооперативу мають члени сім`ї члена кооперативу (які проживали разом з ним), виключеного з кооперативу у зв`язку із систематичними руйнуваннями або псуванням жилого приміщення, або використання його не за призначенням, що робить неможливим для інших проживання з членом кооперативу в одній квартирі чи в одному будинку, якщо заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, а також у зв`язку з виїздом на інше постйне місце проживання (крім випадків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 6, 7 статті 147), померлого або такого, якого вибув з нього з інших причин чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу. Члени сім`ї такого громадянина зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім`ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість попереднього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнакопичення, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім`ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнакопичення, а також при відмові її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним. До кооперативу може бути прийнято стільки спадкоємців, скільки є ізольованих кімнат у квартирі.

Відповідно до абз. 3 п. 31 Примірного статуту ЖБК особа, якій член кооперативу передав пай, користується перевагою перед усіма іншими особами на вступ до цього кооперативу ст. 149 ЖК.

Відповідно до ч. 9 Постанови пленуму ВС України №9 від 18.09.1987 року Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи: Суд вправі провести поділ квартири між спадкоємцями померлого члена кооперативу, якщо є можливість надання їм ізольованих кімнат, за умови вступу їх до кооперативу (п. 55 Примірного статуту ЖБК). (Абзац перший пункту 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України « 13 (Х0013700-92) від 25.12.1992 року).

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму ВС України №9 від 18.09.1987 року Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи Згідно з п. 57 Примірного статуту ЖБК член сім`ї пайовика, якому належить право на частину паєнакопичення, може бути визнаний таким, що втратив право на жиле приміщення в кооперативній квартирі лише в разі доведення, що він вибув на інше постійне місце прожвання. Інші члени сім`ї можуть бути визнані такими, що втратили право на жиле приміщення, як при виїзді їх на інше пстійне місце проживання (стосовно до правил ст. 107 ЖК України), так і в разі тимчасової їх вдсутності понад строки, передбачені ст. 71 ЖК України (5464-10), або строку броні.

Із позовної заяви вбачається, що позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 отримали свідоцтво на спадщину за законом 25.11.1987 року на частину автомобіля ГАЗ-21 після смерті матері.

При цьому, не зазначено позивачами, де на даний момент перебуває вказаний автомобіль, яким чином відповідач порушує їх права щодо набуття ними права власності на частину зазначеного автомобіля та які дії вони здійснили після отримання свідоцтва на право на спадщину за законом, направлені на реєстрацію вказаного права власності за ними, так як на день розгляду справи в суді автомобіль згідно даних Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області (філія ГСМ МВС) зареєстрований 14.05.1988 року на ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У зв`язку з цим, суд вважає, що вказана позовна вимога заявлена до неналежного відповідача, адже відповідач не порушує права позивачів на володіння вказаним автомобілем або оформлення за ними права власності. Суду позивачі так і не пояснили, чому вони з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину автомобіля не здійснили державну реєстрацію за собою в органах МВС.

В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену

За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на частку кооперативної квартири, набутої ними свого часу правомірно 25.11.1987 року на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, так як вподальшому 02.04.1992 року було видано свідоцтво на право власності на одну особу, їх померлого батька ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо часткового скасування свідоцтва на право власності на квартиру від 02 квітня 1992 року та визнання за ними права власності на частку кооперативної квартири підлягають задоволенню.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Насамперед для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - сам факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення.

Отже, початком перебігу позовної давності у справах щодо майна є день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Отже, суд вважає доведеною обставину, що початок перебігу позовної давності для подання позову розпочався у вересні 2019 року, після смерті батька, коли позивачі дізналися, що видано свідоцтво на право власності на квартиру на одну особу.

На підставі вищевиклаеного, суд вважає за необхідне позов задоволити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-13, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 02 квітня 1992 року виданого на ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 3/16 частки квартири АДРЕСА_1 за кожним, залишивши у власності померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 10/16 частки квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 березня 2024 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО