Провадження № 22-ц/801/2461/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 рокуСправа № 127/35622/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2024 року у цивільній справі за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання договору недійсним,

Ухвалу постановив суддя Бойко М. В.

Ухвалу постановлено в м. Вінниця

Дата складання повного тексту рішення 31 жовтня 2024 року,

встановив:

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до АТ «Універсал Банк», АТ «Таскомбанк» про визнання договору недійсним.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2024 року передано матеріали цивільної справи № 127/35622/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк», АТ «Таскомбанк» про визнання договору недійсним до Оболонського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, а матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем було зазначено, що даний позов пред`являється за місцем знаходження майна (будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1022 га) з врахуванням положень норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України, щодо виключної підсудності. Позивач вважає, що оспорюваний договір факторингу № НІ/11/2-Фвід 29 квітня 2021 року стосується відступлення права вимоги за основним договором № 1/94/1500808 від 15 серпня 2008 року про надання кредиту та іпотечним договором № 194/150808 від 15 серпня 2008 року. Наслідки розгляду справ щодо договору факторингу про відступлення права вимоги від 29 квітня 2021 року впливають на права стосовно предмета нерухомого майна, переданого в іпотеку, а саме будинку та земельної ділянки.

У встановлений судом строк відповідачі відзив на апеляційну скаргу позивача не надали.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9 (щодо передачі справи на розгляд іншого суду), 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк», яке згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до Оболонського району м. Києва. Другим відповідачем по справі є Акціонерне товариство «Таскомбанк», яке згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , що відноситься до Шевченківського району м. Києва. Оскільки позивачем підсудність даної справи саме Вінницькому міському суду Вінницької області не доведена, то позовна заява підлягає передачі для розгляду за підсудністю за місцезнаходженням одного з відповідачів, тобто до Оболонського районного суду міста Києва.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Установлене цією статтею правило підсудності стосується загалом усіх позовів, що подаються для розгляду до місцевого суду в порядку цивільного судочинства, за винятком тих позовів, для визначення підсудності справ, за якими закон передбачає інші правила (статті 28-30 ЦПК України).

Згідно з частинами 15, 16 статті 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Тобто, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Правила про виключну підсудність застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), згідно з якими розгляд позовів за правилами виключної підсудності стосується усіх спорів, які виникають в межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майно. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 211/2390/18 від 16 лютого 2021 року, словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом до суду першої інстанції ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір факторингу від 29 квітня 2021 року, укладений між АТ «Універсал Банк» та АТ «Таскомбанк» про уступку прав вимог за кредитним договором № 1/94/150808 від 15 серпня 2008 року та іпотечним договором № 194/150808 від 15 серпня 2008 року (а. с. 6).

Отже, доводи апеляційної скарги у тій частині, що позов має бути пред`явлений з врахуванням положень норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України, щодо виключної підсудності, є істотними.

Разом з тим, Вінницький міський суд Вінницької області дійшовши правильного висновку, що справа йому не підсудна, проте допустив порушення норм процесуального права при визначенні підсудності. Зокрема, суд помилково передав справу до Оболонського районного суду міста Києва на підставі частини 2 статті 27 ЦПК України, замість направлення її до Вінницького районного суду Вінницької області, що є компетентним судом, згідно частини 1 статті 30 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, справи, пов`язані зі спорами щодо нерухомого майна, розглядаються виключно за місцем знаходження такого майна (виключна територіальна підсудність). У цій справі спір виник «з приводу нерухомого майна», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, належним судом для розгляду справи є Вінницький районний суд Вінницької області.

Таким чином, порушення норм процесуального права з боку суду першої інстанції полягає у неправильному визначенні підсудності справи. Така помилка має бути виправлена шляхом передачі справи до компетентного суду Вінницького районного суду Вінницької області, який відповідає вимогам частини 1 статті 30 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції не вірно визначено підсудність даної справи, з урахуванням ст. 379 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині належного визначення підсудності цієї справи.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині належного визначення підсудності справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник