УХВАЛА

28 травня 2024 року

м. Київ

справа № 752/29391/21

провадження № 61-7030ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на одну третю частину квартири АДРЕСА_1 . В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 50 000, 00 грн та 3 783, 33 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволені частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано 38/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 81,8 кв. м, житловою площею 42,7 кв. м об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 81,8 кв. м, житловою площею 42,7 кв. м. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 23 272, 20 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 727, 23 грн.

У травні 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подає клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке обґрунтовує тим, що розмір судового збору, що підлягає до сплати за подану касаційну скаргу, значно перевищує 5 % її доходу за 2023 рік. Окрім того, зазначила, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на їх утримання, внаслідок чого заборгованість по аліментам становить 960 000, 00 грн. На підтвердження зазначених обставин надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за 2023 рік, копію двох розрахунків заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , та інформаційну довідку про відсутність майна у ОСОБА_1 .

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий його розмір, який не враховує фінансове положення заявника, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (рішення від 26 липня 2011 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд касаційної інстанції вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження). Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявниця посилається неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах: від 16 грудня 2019 року у справі № 308/4390/18, від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17,

від 02 березня 2020 року у справі № 448/1722/16-ц, від 15 березня 2023 року у справі № 201/2288/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, зазначає підставою касаційного оскарження пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та необґрунтовано відхилив клопотання про відкладення розгляду справи (пункти 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Враховуючи, що касаційна скарга, з урахуванням положень частини третьої с

татті 124 ЦПК України, подана у передбачений законом строк та судом не встановлено підстав для відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтею 8 Закону України «Про судовий збір», статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року.

Витребувати з Голосіївського районного суду міста Києва матеріали справи № 752/29391/21.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник