Постанова

Іменем України

27 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 185/8179/22

провадження № 14-84цс24

Велика Палата Верховного Суду у складі

судді-доповідачаВоробйової І. А.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Гриціва М. І.,

Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А.,

Шевцової Н. В.,

розглянула справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року у складі судді Болдирєвої У. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у складі колегії суддів

Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь:

- різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 694 245,71 грн;

- 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди;

- витрати, пов`язані з оцінкою майнової шкоди, у сумі 4 000,00 грн;

- витрати на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн;

- витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 423,46 грн.

2. Позовну заяву мотивовано тим, що відповідач допустив порушення Правил дорожнього руху і зіткнення з належним їй автомобілем, завдавши їй майнової та моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

3. 21 жовтня 2022 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі.

4. 27 січня 2023 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якої:

- ОСОБА_2 зобов`язується здійснити безготівкове перерахування суми відшкодування майнової шкоди у розмірі 250 000,00 грн на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 , код одержувача - НОМЕР_2 , банк одержувача - Акціонерне товариство «ПУМБ»;

- ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 694 245,71 грн, моральної шкоди на суму 100 000,00 грн, витрат, пов`язаних з оцінкою майнової шкоди, у розмірі 4 000,00 грн, витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, судового збору в розмірі 9 423,46 грн.

Провадження у справі закрито.

Судові витрати у справі покладено на осіб, які їх понесли.

5. Затверджуючи мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що сторони подали до суду підписану ними спільну заяву про укладення мирової угоди з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, положення умов мирової угоди не суперечать законодавству України, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, відповідають інтересам обох сторін.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

6. 04 липня 2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року - без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.

7. Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та закриття провадження у справі є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при затвердженні мирової угоди.

8. Оскільки апеляційна скарга позивачки залишена без задоволення, з урахуванням фактично виконаної адвокатом відповідача роботи (консультація з приводу судової справи з вивченням документів, підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу, участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції), принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги - апеляційний суд вважав за можливе стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. У жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року, в якій вона просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

10. 18 жовтня 2023 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 185/8179/22 (матеріали касаційного провадження № 61-14225ск23) передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року справу № 185/8179/22 (матеріали касаційного провадження № 61-14225ск23) повернуто на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

12. 17 листопада 2023 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо затвердження мирової угоди.

13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 27 січня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо закриття провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

14. Колегія суддів в ухвалі від 17 листопада 2023 року зазначила, що касаційна скарга подана на підставі абзацу шостого частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та містить обґрунтування порушення судами норм процесуального права.

15. У грудні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

16. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо закриття провадження у справі призначено до судового розгляду.

17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року справу № 185/8179/22 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

18. Передаючи справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів посилалася на те, що ухвала суду першої інстанції про затвердження мирової угоди не віднесена до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, оскільки переглядалася в апеляційному порядку на підставі пункту 11 частини першої статті 353 ЦПК України, який відсутній у переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, тобто є судовим рішенням, яке не підлягає касаційному оскарженню незалежно від зазначення в його резолютивній частині про закриття провадження у справі, тому колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року,

від 19 січня 2022 року у справі № 2-394/11, від 02 серпня 2023 року у справі № 2-283/09, в ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2023 року у справі

№ 2-1855/12, у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2023 року у справі № 759/6865/19,

від 10 листопада 2022 року у справі № 758/9905/15, щодо можливості перегляду ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди, зокрема в частині закриття провадження у справі на підставі пункту

15 частини першої статті 353 ЦПК України.

19. У справах № 947/9347/21, № 642/3921/16, № 522/1401/19, № 596/911/13-ц, № 641/2628/17, № 755/8998/17, № 452/2942/16-ц Верховний Суд виходив із того, що ухвала суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди не підлягає касаційному оскарженню в цілому незалежно від факту закриття провадження у справі.

20. Натомість у справах № 2-1855/12, № 759/6865/19, № 758/9905/15-ц Верховний Суд вказав на те, що ухвала суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди в частині закриття провадження у справі підлягає касаційному оскарженню на підставі пункту 15 частини першої

статті 353 ЦПК України.

21. При цьому суд касаційної інстанції часто доволі суперечливо відмовляє у відкритті касаційного провадження і в частині закриття провадження у справі на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України (визнаючи касаційну скаргу в цій частині необґрунтованою), незважаючи на те, що вказана норма не застосовується до ухвали, якою закінчено розгляд справи, і якою за свою природою є ухвала про закриття провадження у справі.

22. Водночас у справах № 2-394/11 та № 2-283/09 Верховний Суд у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про можливість перегляду справи в суді касаційної інстанції з підстав оскарження ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди.

23. Ухвалою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2024 року зазначену справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд.

24. 24 червня 2024 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду передав справу № 185/8179/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину третю статті 403 ЦПК України для відступу від висновку, викладеного у постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 червня

2018 року у справі № 908/1604/17, що затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти

окремо - щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

25. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 березня

2019 року у справі № 917/1564/17.

26. 10 липня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла справу

№ 185/8179/22 до розгляду відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК Українита призначила розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

27. Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що ні вона, ні її представник не були присутні в судовому засіданні під час затвердження судом першої інстанції мирової угоди. Суд першої інстанції не роз`яснював їй наслідків затвердження мирової угоди. Положення мирової угоди про те, що вона не має до відповідача будь-яких інших претензій, не стосується предмета позову в цій справі. Вважає, що зазначене положення мирової угоди порушує її права, оскільки вона буде позбавлена можливості пред`явити позов до відповідача про відшкодування втрати товарного вигляду автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позиції інших учасників справи

28. Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини, встановлені судами

29. Увересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь: різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 694 245,71 грн; 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; витрати, пов`язані з оцінкою майнової шкоди, у сумі

4 000,00 грн; витрати на правову допомогу в сумі 10 тис. грн; витрати на сплату судового збору в розмірі 9 423,46 грн.

30. 20 січня 2023 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява про затвердження мирової угоди, укладеної між ними з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок.

31. За змістом зазначеної мирової угоди сторони у справі домовилися, що ця мирова угода покриває усі існуючі претензії майнового характеру

або іншого виду ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який зобов`язується здійснити безготівкове перерахування суми відшкодування майнової шкоди

у розмірі 250 000,00 грн на поточний рахунок ОСОБА_1 (НОМЕР_1 , код одержувача - НОМЕР_2 , банк одержувача - Акціонерне товариство «ПУМБ»), а ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 694 245,71 грн, моральної шкоди на суму

100 000,00 грн, витрат, пов`язаних з оцінкою майнової шкоди, у розмірі

4 000,00 грн, витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, судового збору в розмірі 9 423,46 грн.

32. Згідно з пунктом 11 мирової угоди сторони підтверджують, що їм відомі, роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження судом мирової угоди, передбачені статтями 207, 208 ЦПК України.

33. Сторони розуміють положення частини другої статті 256 ЦПК України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет спору із тих самих підстав не допускається. Сторони розуміють і погоджуються з наслідками визнання судом даної мирової угоди (пункти 13 і 14 мирової угоди).

34. Позивач та відповідач гарантують (підтверджують) один одному, що дана мирова угода укладається на взаємовигідних для сторін умовах, відповідає їх інтересам, спрямована на реальне настання наслідків, які обумовлені в ній, волевиявлення сторін є вільним, цілеспрямованим, свідомим, добровільним та без будь-якого примусу, обману, насильства чи впливу тяжких обставин та відповідає їхнім дійсним намірам (пункт 16 мирової угоди).

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, з яких виходить Велика Палата Верховного Суду, та застосовані норми права

35. У справі, переданій на розгляд Великої Палати Верховного Суду, перед судом постало питання щодо касаційного оскарження ухвали суду в частині затвердження мирової угоди і в частині закриття провадження у справі.

36. Розв`язуючи це проблемне питання, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.

37. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

38. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

39. Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

40. Відповідно до статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

41. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема, забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

42. Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, а реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

43. У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

44. ЄСПЛ також зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року

у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

45. Тобто процесуальне законодавство повинне містити імперативні норми про те, в яких випадках учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційне та касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

46. Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

47. Згідно з пунктами 11, 15 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо:затвердження мирової угоди; закриття провадження у справі.

48. Пунктами 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

49. Стаття 406 ЦПК України встановлює, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України. Скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

50. Порушення норм процесуального права як підстава касаційного оскарження виокремлена у пункті 4 частини другої статті 389 ЦПК України, який через відсильну норму містить вказівку на чіткий перелік порушень процесуальних норм.

51. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою статті 411 (обов`язкове скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд), третьою статті 411 цього Кодексу (підстави для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд - порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи).

52. Слід звернути увагу також і на норму частини другої статті 414 ЦПК України, якою встановлено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

53. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін у вчиненні відповідних дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі (частини перша - четверта

статті 207 ЦПК України).

54. Підстави закриття провадження у справі передбачені статтею 255 ЦПК України.

55. Зокрема, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом (пункт 5 частини першої статті 255 ЦПК України).

56. Ухвала про закриття провадження у справі може бути оскаржена як в апеляційному порядку, так і в касаційному.

57. Мирова угода є юридичним документом, який створюється сторонами процесу і затверджується судом з метою вирішення спору шляхом досягнення взаємної згоди.

58. Загальний наслідок укладення мирової угоди полягає в тому, що сторони приймають умови, які для них є прийнятними, замість того, щоб покладати вирішення спору на суд. Тому припинення судового процесу та закриття провадження у справі, за змістом частини четвертої статті 207 ЦПК України, є безальтернативним результатом затвердження судом мирової угоди.

59. За своїм змістом процедура закінчення розгляду справи укладенням мирової угоди складається з декількох послідовних дій, що вчиняються сторонами та судом:

1) сторони справи укладають мирову угоду;

2) сторони повідомляють суд про укладання мирової угоди, подавши до суду спільну письмову заяву про це;

3) суд роз`яснює сторонам наслідки укладення сторонами мирової угоди;

4) суд перевіряє:

- чи не обмежені представники сторін вчинити дії з укладання мирової угоди;

- чи мирова угода укладається сторонами на підставі взаємних поступок;

- чи стосується мирова угода лише прав та обов`язків сторін;

- якщо у мировій угоді сторони вийшли за межі предмета спору, то чи мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб;

5) суд постановляє ухвалу, якою:

-затверджує мирову угоду;

- вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету;

- закриває провадження у справі.

60. Затвердження мирової угоди змістовно є сукупністю процесуальних дій і рішень суду та сторін справи, які становлять системну послідовність.

61. Закриття провадження у справі є процесуальною дією, якою завершується судовий процес, і законодавець не встановлює жодного обмеження щодо можливості оскарження в касаційному порядку ухвали про закриття провадження в залежності від підстави закриття провадження

у справі.

62. Тож ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі, якщо вона постановлена у зв`язку із затвердженням мирової угоди, після її перегляду в апеляційному порядку підлягає касаційному оскарженню.

63. Більш деталізована правова конструкція закріплення окремих видів ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, тобто норми про можливість апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції щодо затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі окремо, жодним чином не може впливати на можливість касаційного оскарження ухвали про закриття провадження у справі загалом, а тому суд касаційної інстанції не розділяє скаргу в частині щодо затвердження мирової угоди і скаргу в частині щодо закриття провадження у справі, а перевіряє її в цілому.

64. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо в касаційній скарзі оскаржується ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди, після її перегляду в апеляційному порядку, така касаційна скарга є касаційною скаргою саме на ухвалу про закриття провадження у справі в частині її висновків щодо наявності підстав для закриття провадження у справі згідно з пунктом 5 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку із затвердженням мирової угоди, яка відповідно до пункту 15 частини першої статті 353 та пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України підлягає касаційному оскарженню.

Щодо розгляду касаційної скарги по суті

65. У справі, що передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, позивачка просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, якою затверджено мирову угоду та із цієї підстави закрито провадження у справі, та постанову апеляційного суду, якою зазначену ухвалу залишено без змін.

66. У цій справі між позивачкою та відповідачем було укладено мирову угоду, яка затверджена судом першої інстанції, відповідно до пункту 2 якої сторони з метою врегулювання існуючого між ними спору у справі

№ 185/8179/22 погодили на підставі взаємних поступок, не бажаючи подальших судових розглядів, на підставі узгоджених домовленостей, домовились, що ця мирова угода покриває усі існуючи претензії матеріального характеру або іншого виду ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 зобов`язується здійснити безготівкове перерахування суми відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 , код одержувача НОМЕР_2 , банк одержувача АТ «ПУМБ».

ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог про стягнення із

ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 694 245,71 грн моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн, витрат, пов`язаних з оцінкою матеріальної шкоди, в розмірі 4 000,00 грн, витрат на юридичну допомогу в розмірі 10 000,00 грн, витрат на сплату судового збору в розмірі 9 423,46 грн.

67. Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про затвердження мирової угоди, проаналізувавши мирову угоду, укладену між сторонами, встановивши, що предметом цього спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним в якій було визнано

ОСОБА_2 , який пошкодив належний позивачці на праві власності автомобіль, дійшов висновку про те, що пункти мирової угоди не порушують норм законодавства та прав сторін у цій справі.

68. Відповідно до пункту 11 мирової угоди сторони підтверджують, що їм відомі, роз`яснені і зрозумілі наслідки укладання та затвердження судом мирової угоди, передбачені статтями 207, 208 ЦПК України.

69. Сторони розуміють положення частини другої статті 256 ЦПК України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет спору із тих самих підстав не допускається. Сторони розуміють і погоджуються з наслідками визнання судом цієї мирової угоди (пункти 13 і 14 мирової угоди).

70. У пункті 16 вказаної мирової угоди, зазначено, що позивач та відповідач гарантують (підтверджують) один одному, що ця мирова угода укладається на взаємовигідних для сторін умовах, відповідає їх інтересам, спрямована на реальне настання наслідків, які обумовлені в ній, волевиявлення сторін є вільним, цілеспрямованим, свідомим, добровільним та без будь-якого примусу, обману, насильства чи впливу тяжких обставин та відповідає їхнім дійсним намірам.

71. Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не роз`яснював позивачці наслідків затвердження мирової угоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2023 року до суду першої інстанції від сторін надійшла заява про затвердження мирової угоди та мирова угода, яка підписана сторонами, в якій зазначено, що сторони підтверджують, що їм відомі, роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження судом цієї мирової угоди, передбачені статтями 207, 208 ЦПК України, та розуміють положення частини другої статті 256 ЦПК України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет спору з тих самих підстав не допускається.Саме позивачка оскаржувала ухвалу суду першої інстанції про затвердження мирової угоди до апеляційного суду, при цьому її апеляційна скарга не містила таких доводів, крім того, вона та її представник були присутні у судовому засіданні в режимі відеоконференції під час винесення апеляційним судом постанови, а отже, була заслухана судом.

72. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що Дніпровський апеляційний суд правильно залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо відступу від висновків Верховного Суду

73. ЄСПЛ зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (пункт 61 рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95).

Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (пункт 123 рішення від 29 листопада

2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви у м. Люпені проти Румунії», заява № 76943/11).

Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (пункт 36 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів у тлумаченні, які існують.

74. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав, що є підстави для відступу від висновку, викладеного у постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

від 12 червня 2018 року у справі № 908/1604/17, що затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти окремо - щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

75. З урахуванням наведених мотивів цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові

від 12 червня 2018 року у справі № 908/1604/17, та зазначити таке: за своїм змістом процедура закінчення розгляду справи укладенням мирової угоди складається з декількох процесуальних дій, що вчиняються сторонами та судом у визначеній послідовності, включаючи процесуальні рішення про затвердження мирової угоди та про закриття провадження у справі. Однак ці процесуальні рішення оформлюються одним процесуальним актом - ухвалою, а тому не можуть розглядатися як два самостійних процесуальних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо закриття провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

76. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

77. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін як таких, що ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

78. Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

79. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

80. Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то перерозподілу судових витрат Велика Палата Верховного Суду не здійснює.

81. Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Воробйова

Судді: О. О. Банасько М. В. Мазур

О. Л. Булейко С. Ю. Мартєв

Ю. Л. Власов К. М. Пільков

М. І. Гриців С. О. Погрібний

Ж. М. Єленіна О. В. Ступак

І. В. Желєзний І. В. Ткач

Л. Ю. Кишакевич О. С. Ткачук

В. В. Король В. Ю. Уркевич

С. І. Кравченко Є. А. Усенко

О. В. Кривенда Н. В. Шевцова