П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білей Світлана Василівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2024 року у складі судді Полянчука Б.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_4 . Відповідачка записана матір`ю дитини у свідоцтві про народження. У офіційному шлюбі на час народження дитини вони не перебували. На теперішній час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Дитина проживає разом з ним. Він виховує доньку самостійно, мати дитини участі у вихованні доньки не бере, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримує від матері іграшок та подарунків на день народження. На даний момент дитина перебуває на його матеріальному забезпеченні. Відповідач не забезпечує необхідного дитині харчування, медичного догляду, лікування, не цікавився життям дитини, не відвідувала і не відвідує її, а ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Аліменти відповідач також не сплачує.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 просив позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білей С.В., просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Білей С.В. підтримала подану апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи учасники справи належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянути справу у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ч.3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи в задоволені первісного позову про позбавлення батьківських прав суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .

Згідно договору від 07.07.2023, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Русінко З.П. вбачається, що позивач та відповідач визначили місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком, а також порядок участі матері, яка проживатиме окремо від батька та дитини у забезпеченні умов життя та здійснення виховання дитини.

Сторони також уклали договір про розмір аліментів на утримання дитини від 07.07.2023, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Русінко З.П., у якому позивач та відповідач домовились, що мати дитини - ОСОБА_2 буде сплачувати на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі по 1450,00 гривень щомісяця, починаючи з дня нотаріального посвідчення цього договору і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із заявою про згоду одного з батьків малолітньої дитини на тимчасовий виїзд за кордон України малолітньої дитини у супроводі іншого з батьків від 06.07.2023, яка посвідчена приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Русінко З.П., відповідачка надала згоду на те, щоб позивач супроводжував малолітню дитину у пунктах пропуску через державний кордон.

Так, при вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/158, 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що мати дитини участі у вихованні доньки не бере, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, не забезпечує необхідного дитині харчування, медичного догляду, лікування, не цікавився життям дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не сплачує аліменти.

Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_2 , злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Сама по собі несплата відповідачкою на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки позивачем не надано доказів винної поведінки відповідачки та умисному невиконанні договору від 07.07.2023, яким передбачено сплату нею аліментів.

Крім того, у випадку невиконання відповідачкою умов договору від 07.07.2023 про сплату аліментів на утримання дитини позивач має право спонукати відповідачку сплачувати аліменти шляхом стягнення з неї аліментів на утримання дитини у судовому порядку і в подальшому примусового виконання цього рішення.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19).

Недостатня участь матері у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Щодо поданої відповідачкою в суді першої інстанції заяви про визнання позову, мотивуючи тим, вона не має ні бажання, ні можливості виконувати свої батьківські обов`язки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У постанові Верховного суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22 (провадження №61-10115св23) зазначено, про те, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів, оцінюючи письмову заяву відповідачки про визнання позову, разом з усіма іншими доказами, враховуючи конкретні обставини даної справи, вважає, що підстави для позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 відсутні, в даному випадку визнання відповідачкою позову суперечить закону, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Дитина сторін - ОСОБА_4 на час пред`явлення позову досягла лише трьохрічного віку, є малолітньою, потребує не тільки любові і турботи батька, а й у першу чергу материнської любові і турботи, яку їй має надавати мати. Позбавлення відповідачки батьківських прав у даній справі фактично залишить малолітню дитину без материнського піклування.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білей Світлана Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: