Справа № 175/9317/23
Провадження № 2/175/2352/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне )

02 травня 2024 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.,

при секретарі Басенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.

В грудні 2023 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Справа згідно автоматизованого розподілу судових справ між суддями була розподілена до провадження судді Озерянської Ж.М.

В позовних вимогах просить суд:

-розірвати шлюб укладений між ним, ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , зареєстрований 17 серпня 2012 року у Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №487;

-позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований тим, що 17 серпня 2012 року Позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 ) в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №487. Від даного шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, спільне життя з відповідачкою не склалось, тривалий час їх сімейне життя поступово погіршувалось, що на даний час призвело до припинення шлюбних відносин, вони мають протилежні погляди на життя та сім`ю. Відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, турбота про дітей, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, з її ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких стають їх діти, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє дитині душевні страждання. Крім того, дружина, після початку бойових дій на території України, виїхала за кордон, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає і діти проживають з ним та знаходяться на його повному утриманні. Тобто, відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей.

Представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розгляд справи проводити без його участі за доказами наявними в матеріалах справи, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачка про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась, проте до суду не з`явилась. Відзиву на позовну заяву не надавала.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Надав висновок адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

17 серпня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) було зареєстровано шлюб у Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №487 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 видане 17.08.2012 р.).

За час шлюбу у подружжя народилися спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 12.02.2013 р.) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 01.06.2018 р.).

Разом з тим судом встановлено, що між сторонами на даний час втрачено взаємопорозуміння та симпатії одне до одного. Почалися часті сварки на ґрунті незначних побутових проблем, що в кінцевому результаті призвело до втрати між ними почуття любові та взаємоповаги одне до одного. Також, починаючи з літа 2022 року, у сторін відсутній будь-який спільний сімейний побут та фактично шлюбні відносини закінчилися і носять формальний характер.

Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що спільна дитина сторін, а саме старший син ОСОБА_9 проживає разом з батьком (позивачем по справі) та знаходяться на його повному утриманні.

У свою чергу, відповідачка мешкає окремо від старшої дитини, вихованням та утриманням якого не займається, що підтверджується відповідним Висновком адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, ким визначено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її сина ОСОБА_3 .

Крім того встановлено, що відповідачка свідомо не бажає брати участь у вихованні сина, виявляти турботу щодо своєї старшої дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти і це є її свідомий вибір, оскільки жодних перешкод чи заборон щодо побачень з хлопцем відповідачці ніхто не чинить.

В зв`язку із тим, що відповідачка належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, а також самостійно залишила старшого сина батькові та поїхала від родини це може негативно позначитись на духовному, фізичному та емоційному стані дитини.

Частиною 4 статті 55 Конституції України (Основного Закону) передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За вимогами ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який домінує при застосуванні норм закону. Право на судовий захист прав і свобод людини гарантоване статтями 55 та 129 Конституції України, при цьому ст.22 та ст.64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані чи обмежені та не є вичерпними.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний захист прав у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

3 огляду на ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 р. № 20), «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме п.п. 15, 16 дані роз`яснення про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст.3 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження ї зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини, а від так задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Також, у відповідності до ч.ч.1,2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, як встановлено судом представником позивача було зазначено про можливість залишення судових витрат за рахунок позивача та не стягувати їх з відповідачки, тому суд враховує дану позицію представника залишає судові витрати по сплаті судового збору за саме рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 164 - 166 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 серпня 2012 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №487.

Прізвища сторін залишити без змін.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж.М. Озерянська