ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5558/24 Справа № 191/1092/24 Суддя у 1-й інстанції - Порошина О.О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Деркач Н.М., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровсьгаз збут»

на ухвалу судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року

по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровсьгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровсьгаз збут» звернулося до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ.

Ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дніпропетровсьгаз збут», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виклало вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що правові підстави для відмови у видачі судового наказу відсутні. Подана заява відповідає вимогам щодо форми та змісту, встановленим у статті 163 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про отримання судових повісток та матеріалів, що надсилались учасникам процесу на офіційні електронні адреси зазначені особисто сторонами у справі.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суддя місцевого суду виходив з того, що заявником ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності виникнення заборгованості у ОСОБА_1 за спожитий природній газ, а заява про видачу судового наказу подана неналежною особою.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками судді першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені в статті 163 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Частиною третьою статті 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 8 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ № 758 від 01 жовтня 2015 року та Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами КМУ від 22 березня 2017 року за № 187, від 19 жовтня 2018 року за № 867, ТОВ Дніпропетровськгаз збут є суб`єктом ринку природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо- комерційної діяльності) до 01 серпня 2020 року відповідно до пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України Про ринок природного газу" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою № 2496 від 30 вересня 2015 року затвердила Правила постачання природного газу, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827.

Згідно розділу III Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально.

Між заявником та боржником було укладено договір постачання природного газу, акцептом являється проведена оплата боржником, що підтверджується витягом з оплатою абонента за спожитий газ та обставинами щодо фактичного споживання природного газу, що підтверджується інформацією ТОВ Дніпропетровськгаз збут про обсяги природного газу, які були розподілені за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того типовий договір постачання природного газу побутовими споживачами затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500.

Згідно із пунктом 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов Типового договору розподілу газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти такий договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Дані умови аналогічні умовам пункту 1.3 Типового договору постачання газу.

Із матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу заявником надано типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, а також докази сплати по розрахункам за спожитий природний газ, у зв`язку з чим з даним Типовим договором споживач погодився, а отже відповідач є споживачем природного газу.

Отже, фактом приєднання споживача до умов типового договору є споживання природного газу та оплата рахунків за газопостачання, а тому надавши копію типового договору заявник виконав вимоги статті 163 ЦПК України, у зв`язку з чим у судді першої інстанції не було підстав для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Щодо посилання судді першої інстанції на те, що із поданої заяви не вбачається безспірного виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Зі змісту заяви вбачається, що вона містить вимогу, передбачену пунктом 3 частини першої статті 161 ЦПК України та за своєю формою і змістом відповідає вимогам статті 163 ЦПК України.

На підтвердження вимог про стягнення заборгованості за спожитий природний газ ТОВ Дніпропетровськгаз збут до заяви було додано: картку фінансового стану особового рахунку боржника, типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам.

Таким чином, оскільки до заяви про видачу судового наказу було додано всі наявні у заявника документи, якими він обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення з боржника заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 2160,43 грн, у судді першої інстанції не було підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу про стягнення вищевказаної суми.

Слід зазначити, що, суд розглядаючи заяву про видачу судового наказу, за умови заявлення вимоги, передбаченої статтею 161 ЦПК України, не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (пункт 5 частини третьої статті 170, частина третя статті 171 ЦПК України), що є передбаченою підставою для скасування судового наказу.

Отже, висновки судді першої інстанції про відмову у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 165 ЦПК України недоведення заявником виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою подано заяву про видачу судового наказу, є помилковими.

Однак, суддя першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув, чим порушив право заявника на доступ до правосуддя, оскільки згідно цивільного законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Також, колегія суддів не може погодитися із висновком судді першої інстанції про те, що заява про видачу судового наказу подана неналежною особою, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, до заяви про видачу судового наказу до суду першої інстанції були надані додатки, зокрема (в переліку додатків під № 4,5,6): копія виписки по ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», де керівником підприємства зазначений ОСОБА_2 , копія витягу зі Статуту ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», де серед інших повноважень директора міститься повноваження щодо видачі довіреностей на право вчинення дій і представництво від імені Товариства, та копії довіреності та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю представника ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Васільєва В.О.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що до суду першої інстанції апелянтом було надано всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому вимоги ст. 163 ЦПК України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» виконано.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин, ухвала судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року про відмову у видачі судового наказу підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровсьгаз збут» задовольнити.

Ухвалу судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2024 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Н.М. Деркач

І.А. Єлізаренко