Справа № 752/9286/24
Провадження №: 2/752/4860/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 (далі - відповідач), адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 , в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 середньої заробітної плати по місту Києву, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позову позивач послалась на те, що 27 липня 2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2023 року у справі № 752/3066/23 шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Також позивач вказує, що між сторонами згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини не досягнуто, що стало підставою для її звернення до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали суду від 06 травня 2024 року разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 22 травня 2024 року, про що свідчить його підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, проте, відзиву на позовну заяву відповідачем на адресу суду не подано з невідомих причин.

Враховуючи неподання відповідачами відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки без поважних причин, на підставі частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві 27 липня 2017 року було зареєстровано шлюб мід ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 1587.

Від шлюбу у подружжя народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження (видане повторно), виданого Виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2023 року у справі № 752/3066/23, яке набрало законної сили 14 вересня 2023 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивач стверджує, що донька проживає разом з нею, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів зворотного, у зв`язку з чим, у суду не виникає сумнівів щодо того, що дитина після розірвання шлюбу дійсно залишилась проживати разом з матір`ю, тобто, позивачем у справі та перебуває на її утриманні.

Більш того, позивач стверджує, що відповідач з моменту розірвання шлюбу матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідачем, своєю чергою, суду не надано жодних доказів щодо надання такої матеріальної допомоги на утримання дитини, тобто, твердження позивача не спростовані.

Вважаючи, що відповідач, як батько дитини, має надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, проте, такої допомоги не надає, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків.

У частині першій статті 181 СК України вказано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України).

Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Крім того, згідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Зважаючи, що судом не встановлено, а відповідачем не доведено того факту, що його стан здоров`я та матеріальне становище не дозволяє йому утримувати неповнолітню дитину, або він має інших утриманців, або, що він непрацездатний та не отримує дохід, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини шляхом сплати аліментів.

Водночас, суд не приймає до уваги твердження позивача про її обізнаність щодо того, що відповідач вже багато років проживає та працює в місті Києві, отримує регулярний і стабільний дохід, розмір якого їй не відомий, у зв`язку з чим позивач вважає, що частка доходу (заробітку) відповідача має бути виділена з середньої заробітної плати по місту Києву, з огляду на таке.

Частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Наведене в сукупності свідчить, що обов`язок по доказуванню позовних вимог лежить саме на позивачеві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено працевлаштування та отримання регулярного й стабільного заробітку у відповідача саме на території міста Києва, що виключає можливість застосування середньої заробітної плати по місту Києву під час визначення частки розміру аліментів на утримання дитини та, відповідно, дозволяє дійти висновку про доцільність визначення частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

3. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць допустити до негайного виконання.

4. У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова