Справа № 277/1646/23
Номер рядка звіту 17
РІШЕННЯ

іменем України

"27" травня 2024 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.В.

за участю секретаря с/з Лук`янчук Т.В.

розглянувши, відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Федяєв С.В. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №1936107 від 17.03.2020 року в розмірі 7850,00 грн., 3% річних в сумі, інфляційні витрати в розмірі 3893,07 грн. та судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 17.03.2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «МІЛОАН» був укладений кредитний договір №1936107. Згідно договору ТОВ «МІЛОАН» надає ОСОБА_2 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (5000,00 грн.), а ОСОБА_2 зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору, тобто до 16.04.2020 року. Кредит надається строком на 30 днів. Комісія за надання кредиту становить 600,00 грн., яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 2250,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

В подальшому право вимоги за цим договором було відступлене ТОВ «Кредит-Капітал», яке згідно з договором про відступлення права вимоги від 01.07.2022 року, відступило права вимоги за кредитними договорами ТОВ «Компані Фінанс». В свою чергу за договором про відступлення права вимоги від 01.07.2022 року, право вимоги за кредитним договором №1936107 від 17.03.2020 року перейшло до ОСОБА_1 .

На думку позивача, з 01.07.2022 року належним кредитором за кредитним договором №1936107 від 17.03.2020 року є саме ОСОБА_1 , саме він має право вимоги до ОСОБА_2 . Отже, станом на дату 21.11.2023 р. (дата написання позовної заяви) умови кредитного договору №1936107 від 17.03.2020 року ОСОБА_2 досі не виконала, а тому позивач вважає, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст.625 ЦК України, має право стягнути з боржника, також 3 % річних та інфляційні витрати, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду.

12.12.2023 року по справі було відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Одночасно відповідачу було роз`яснено її право подати відзив на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для його подання. Також відповідача було попереджено про те, що у разі ненадання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження ОСОБА_2 отримала 23.12.2023 року.

19.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказав, що ОСОБА_2 після укладення шлюбу з ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », на підтвердження чого надав ксерокопію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.10.2023 року. Крім того представник відповідача просив застосувати до даного позову наслідки пропуску позовної давності, закрити провадження та, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позовної заяви, стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 року в справі №206/4841/20 договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 року в справі №206/4841/20 вкотре наголосила на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. та додала до відзиву ксерокопію договору №24/114Ф про надання правової допомоги від 07.03.2024 року з якого слідує, що клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар в розмірі 4000,00 грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.512-514, 1054 1077-1079 ЦК України, ст. 3, 4, 11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , понесені витрати на правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. В. Заполовський