Провадження № 2/522/5012/24
Справа № 522/8130/24-Е
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

27 травня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_2 звернулася 23.05.2024 до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області про звільнення з-під арешту квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови б/н від 14.07.2003 слідчим Приморського ОМУ УМВС України в Одеській області майором поліції Шкляруком С.П.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви з додатками, приходить до висновку про відмову у відкритті провадження.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватно правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Постановою від 14 липня 2003 року слідчим Приморського РВ міста Одеси майором міліції Шклярук С.П. в рамках матеріалів кримінальної справи №108, відкритого по факту заволодіння шахрайським шляхом майном, яке належить ОСОБА_3 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , власником якої від листопада 2002 року є ОСОБА_4 .

Згідно листа Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області від 13.07.2021, матеріали кримінальної справи №108, відповідно норм КПК України в редакції 1960 року, на підставі п.3 ст.206 зупинені та знаходять у слідчому відділі ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. З метою зміни, скасування запобіжного заходу рекомендовано звернутися до слідчого відділу №2.

Згідно листа відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 11.08.2021 встановлено, що кримінальну справу №108 зупинено на підставі п.3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року).

Слід зазначити, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу судів на те, що вона вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке:

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого вкримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Пунктом 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (у редакції 2012 року) визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Таким чином, скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

До аналогічних правових висновків у подібних спірних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі №569/4374/16-ц.

Отже, вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження у кримінальній справі №108 матеріали позову не містять. Долучені окремі аркуши вироку від 11.05.2006 не містять інформації про номер кримінальної справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку, визначеному КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Таким чином, у відкритті провадження по справі слід відмовити та роз`яснити позивачу про можливість його звернення до суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя В.Я.Бондар