РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/661/23

Провадження № 22-ц/4815/71/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2023 року у справі за цивільним позовом Першої всеукраїнської кредитної спілки до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Першої всеукраїнської кредитної спілки про визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії №23 03 2021-56,

В С Т А Н О В И В :

Перша всеукраїнська кредитна спілка звернулася з позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на обставини укладення між сторонами 23.03.2021 року кредитного договору № 23 03 2021-56, відповідно до яких кредитор надав позичальнику кредит в сумі 20000 гривень строком на 18 місяців з 23.03.2021 року по 15.09.2022 року зі сплатою 89 відсотків річних за користування кредитом. Відповідач не виконувала договірних зобов`язань, тому станом на 16.02.2023 року виникла заборгованість з врахуванням процентів в сумі 37124,18 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом Першої всеукраїнської кредитної спілки в якому просить визнати недійсним договір відновлювальної кредитної лінії №23 03 2021-56, оскільки він суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів», а умови договору є дискримінаційними. Крім того, зазначає, що оскаржуваний договір був укладений нею під впливом тяжкої для неї на той час обставини, а саме: незадовго до дня отримання кредиту у неї сталося різке погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим потребувала невідкладного лікування для чого потрібні були кошти, які вона вирішила позичити в позивача.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2023 року позов Першої всеукраїнської кредитної спілки до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Першої всеукраїнської кредитної спілки 37124 грн. 18 коп. заборгованості за кредитним договором.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Першої всеукраїнської кредитної спілки про визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії №23 03 2021-56 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Першої всеукраїнської кредитної спілки 2481 грн. понесених судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухваленим рішенням, вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування та порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що договір містить несправедливі умови, а саме розмір відсоткової ставки суперечить ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (понад п`ятдесят відсотків вартості 89 відсотків за договором).

Крім цього, апелянт стверджує, що кредитний договір був укладений під впливом тяжкої обставини. Зазначає, що перебуває на обліку в сімейного лікаря з хворобами, які пов`язані з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, має другу групу інвалідності та перебуває в статусі потерпілої від Чорнобильської катастрофи першої категорії, а гроші потрібні були на лікування.

Відзив до суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 23 березня 2021 року між Першою всеукраїнською кредитною спілкою та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 21 03 2021-56, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 20000 гривень строком на 18 місяців з 23.03.2021 року по 15.09.2022 року зі сплатою 89 відсоток річних за користування кредитом на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. В договорі зазначено, що загальна вартість кредиту становить 36307,86 грн. Відповідач була ознайомлена з графіком встановлення періодичності та розмірів платежів позичальника з повернення кредиту та плати процентів за користування кредитом. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 89% річних за його користування на умовах, передбачених цим договором. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З досліджених платіжних документів чеків позивач на виконання умов укладеного сторонами договору видав відповідачу грошові кошти у сумі 20000 грн..

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст.627, ч.1 ст.628, ч.1, 2 ст.638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Несправедливими умовами договору, є умови якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, зокрема, є установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Як підтверджується матеріалами справи, перед укладенням оспорюваного Кредитного договору ОСОБА_1 була ознайомлена у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Вказаний договір укладено за ініціативи ОСОБА_1 при цьому вона свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його.

Отже, при підписанні Кредитного договору ОСОБА_1 погодилася з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання. При цьому відповідно до п. 2.3 Кредитного договору, мала право протягом 14 днів відмовитися від цього договору, що давало додаткову можливість детально вивчити його умови.

В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Як вже зазначалося, умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачена процентна ставка за користування коштами кредиту - 89% річних (п. 1.1 кредитного договору).

На переконання колегії суддів, доводи апелянта про те, що така процентна ставка суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України і вони не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань.

Колегія суддів також відхиляє доводи про укладення договору під впливом тяжких обставин.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК у разі, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надала доказів того, що оспорений договір укладався виключно з метою лікування через вимушеність обставин, а її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Крім того, не вбачається вини кредитора, який би умисно та свідомо скористався невигідними для позичальника умовами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

За встановлених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог.

Між тим, колегія апеляційного суду не може погодитись з рішенням місцевого суду в частині стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору в сумі 2481 грн.

Закон України "Про судовий збір" є спеціальним законодавчим актом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, отже саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, підлягають застосуванню під час обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

Пільги щодо сплати судового збору визначені ст. 5 Закону України "Про судовий збір". При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої цієї статті.

Як вбачається з наданих відповідачкою засобів доказування, вона є інвалідом другої групи.

За таких умов суд попередньої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Отже судовий збір сплачений Першою всеукраїнською кредитною спілкою при подачі позову в сумі 2481 грн. підлягає компенсації за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Першої всеукраїнської кредитної спілки 2481 гривні судового збору змінити.

Компенсувати Першій всеукраїнській кредитній спілці судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, в сумі 2481 гривні у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2024 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.