ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/20/24
"27" травня 2024 р. смт. Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у склад головуючого судді Іщенко І.М., за участю секретаря судового засідання
Клисак Н.Г., представника позивача адвоката Єрмолаєвої Я.І., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки,
05.01.2024 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 , укладених між сторонами 21.07.2017 року та посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., за реєстровими № № 380, 381, посилаючись на те, що вищевказаний житловий будинок із земельною ділянкою їй належали на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02 квітня 2009 року виконавчим комітетом Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 02.04.2009 року, де вона зареєстрована та проживає з 1990 року по теперішній час разом з донькою - ОСОБА_3 , яка є інвалідом з дитинства II групи та непрацездатною.
У липні 2017 року до неї у гості приїхав племінник ОСОБА_2 , який обіцяв залишитись жити разом з нею та її донькою, допомагати їм та доглядати за ними, у зв`язку з чим 21.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В. був укладений договір, як вважала позивачка, довічного утримання її та її донька -інваліда, грошей за продаж будинку вона не отримувала, іншого житла вона не має, але 15.02.2023 року вона дізналася, що натомість були укладені договори купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 , за реєстровими № № 380, 381, відповідно.
Позивачка вважає, що була введена в оману та невірно сприймала фактичні обставини правочину у зв`язку із її віком та станом здоров`я, замість договору довічного утримання відповідач уклав із нею договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, за які вона гроші не отримувала,
а тому просить суд визнати договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними та стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду за правилами загального позовного провадження
З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України, було розпочато підготовче провадження у справі.
В підготовчому засіданні представник позивача адвокат Єрмолаєва Я.І. підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, був повідомлений про день і час судового розгляду через веб сайт Судова влада, так як місце його реєстрації що зазначено позивачем є АДРЕСА_2 , яке тимчасово окуповане російськими загарбниками ( а.с.58)
Відповідно до ст.280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 року справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 72).
В суді позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що до неї із м. Старобільск Луганської області влітку 2017 року приїхав її племінник ОСОБА_2 і пообіцяв його буде її доглядати та її доньку ОСОБА_3 , яка має 2 групу інвалідності із дитинства. В нотаріуса оформили який договір, який вона не читала, так як їй стало погано, чи оголошував їй нотаріус зміст договору не пам`ятає, гроші з будинок вона не отримувала, так як довіряла племіннику, іншого житла в неї не має, вона має погане здоров`я та фактично не бачить, потім відповідач поїхав додому і більше вона не бачились, в жовтня 2021 року по телефону відповідач обіцяв приїхати до неї разом із дружиною щоб її та доньку доглядати , однак після початку війни зв`язок із ним перервався, місцезнаходження відповідача та його сім`ї невідоме, мобільний зв`язок відсутній, просить позов задовільнити, так як вважала що вона будинок і землю не продавала і сталась помилка при його оформлені.
В судовому засіданні представник позивачки адвокат Єрмолаєва Я.І. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши що відповідач ОСОБА_2 є племінником позивачки, який приїхав до неї із Луганської області міста Старобільска і обіцяв її доглядати та її доньку ОСОБА_3 , яка є інвалідом із дитинства, вони домовились про укладення договору довічного у утримання, про те що відповідач буде доглядати її та доньку, однак у приватного нотаріуса Лимар Є.В. був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, який вона не читала, бо мала високий тиск і поганий зір, так як їй 81 рік , а тому не усвідомлювала зміст договору. Грошей від відповідача не отримувала, в серпні 2017 року ОСОБА_2 виїхав до Луганської області і до цього часу не повертався, не знає його місцезнаходження, мобільний зв`язок між ними відсутній, долучила медичну довідку про незадовільний стан позивачки. Просить задовольнити позов.
Свідок ОСОБА_8 пояснила в суді, що вона працює соціальним робітником і доглядає за станом здоров`я позивачки , яка має похилий вік та поганий зір, проживає разом із донькою, яка є інвалідом із дитинства в АДРЕСА_1 . Відповідача вона не знає і не бачила в будинку позивачки, зі слів ОСОБА_1 він не проживає в цьому будинку із 2017 року і де знаходиться не знає, обіцяв її доглядати та її доньку, але поїхав і не повернувся. Гроші на оплату послуг їй давала позивачка із пенсії, а вона ходила на пошту і оплачувала комунальні послуги.
Заслухавши позивача, його представника, свідка, ознайомившись із матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в цьому будинку по вищевказаній адресі із 10.01.1990 року по цей час, що підтверджується копією паспорту і не заперечувалось нею в суді ( а.с.70)
Разом із позивачкою в житловому будинку зареєстрована та проживає її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється інвалідом 2 групи із дитинства та потребує сторонньої допомоги. ( а.с.12,13, 87)
Зі слів позивачки, в липні 2017 року до неї приїхав із м. Старобільська Луганської області її рідний племінник ОСОБА_2 та запропонував здійснювати за нею та непрацездатною донькою гарний медичний догляд та допомагати по господарству , а згодом він запропонував їй укласти договір по життєвого догляду , який у повній мірі захистив би її інтереси, у тому числі щодо зазначеного будинку на що вона погодилась
Як пояснила позивачка в суді грошових коштів за будинок та земельну ділянку від відповідача не отримувала, так як вважала, що її догляне рідний племінник, а потім після її смерті догляне її доньку Гану, а тому підписала вказані договори, де показував їй нотаріус, але не читала цей договір, мала поганий зір, так як довіряла відповідачу.
Після укладення вказаних договорів купівлі-продажу, відповідач повернувся за місцем свого проживання в м. Старобільск Луганської області, влітку 2021 року по телефону обіцяв приїхати із дружиною, але до цього часу до травня 2024 року до позивачки не приїжджав, матеріальної допомоги ніякої їй та її доньці не надавав , місце знаходження відповідача та членів його сім`ї їй невідоме.
Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 08.04.2023 року власник будинку ОСОБА_2 по адресі АДРЕСА_1 не зареєстрований і не проживає ( а.с.88)
Відповідно медичної довідки від 23.05.2024 року « Петриківського центру первинної медико-саніторної допомоги» ОСОБА_1 має хронічні хвороби : атеросклероз, астматичній сидром, глухота 2 ступеню, кардиосклероз
Позивачка та її донька продовжують бути зареєстровані та проживати у вказаному будинку, комунальні послуги позивачка сплачує із своєї пенсії
( а.с.33-41) а оплату проводить соціальний робітник на пошті на її прохання, так як за станом здоров`я та віком ( 88 років) вона не може це робити самостійно, що підтвердила свідок ОСОБА_8 .
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. перебуває на обліку в отримувала житлової субсидії за користування паливом ( а.с.69), із 04.01.2022 року отримує безоплатні послуги із Центра соціального обслуговування ( а.с.82-85)
В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з положеннями частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
В Постанові ВС КЦС справа № 578/817/20 від 10.11.2021 р.) зазначено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Згідно зі статями 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на України момент вчинення правочину. Особа, на підтвердження своїх вимог, повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Отже, особа повинна довести (на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів) - наявність обставин, які вказують на обман або помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення що ці обставини дійсно мають істотне значення.
Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцем покупцю та продовження позивачем проживати у спірному житловому будинку після укладення договору купівлі-продажу.
Сам по собі факт роз`яснення нотаріусом суті укладеного договору сторонам правочину не є безумовною підставою для відмови у задоволенні такого позову
Наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, як і порушення суб`єктивного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину про що було наголошено в Постанові ВС КЦС № 523/7609/17 від 11.08.2021року
В суді встановлено, що позивачка тривалий час із 1990 року по цей час продовжує проживати у спірному будинку разом із донькою інвалідом 2 групи із дитинства, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки вважала, що укладала саме договір довічного утримання бо іншого житла він немає.
В суді позивач та її представник довели, що позивачка на момент укладення договорів мала поважний вік ( 81 рік), поганий стан здоров`я та зір, мала потребу в догляді за нею та донькою інвалідом із дитинства, не має іншого житла, продовжує разом із донькою інвалідом дитинства проживати у спірному житловому будинку після укладення договору купівлі-продажу і неправильно сприймала фактичні обставини правочину 21.07.2017 року, що вплинуло на її волевиявлення та що ці обставини дійсно мають істотне значення для вирішення спору.
Суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. та її донька ОСОБА_3 відноситься до незахищеної соціальної групи які потребують захисту з боку держави.
Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновок про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, так як вони були здійснені під впливом помилки.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1233 грн належить покласти на відповідача, так як позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись статтями , статтями 12, 13, 81, 89, 141, 264-265, 280-281 ЦПК України, 215 ч.1,229-233 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 21 липня 2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташованого за адресою
АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Петриківського ( Дніпровського) районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 380, викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НМО 783700.
Стягнути із ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 судові витрати в розмірі
1233 ( одна тисяча двісті тридцять три) грн на користь ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. М. Іщенко