Справа № 683/701/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/701/24, 2/683/504/2024 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 він позичив ОСОБА_2 3500 доларів США, які останній мав повернути йому в строк до 01 червня 2022 року. На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики відповідач 26 жовтня 2021 року власноручно написав розписку.

Оскільки у зазначений строк ОСОБА_2 гроші не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 3500 доларів США.

Крім того, в порядку статті 625 ЦК України просить також стягнути з ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми за 626 днів прострочення повернення боргу, що становить 180,08 доларів США.

За таких обставин ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 3500 доларів США боргу з договором позики, 180,08 доларів США 3% річних, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1396,53 грн. та 15000 грн. витрат на правничу допомогу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, надавши повноваження на представництво своїх інтересів адвокату Галагузу В.В.

В останнє судове засідання представник позивача адвокат Галагуз В.В. не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача. Проте, під час судового розгляду справи по суті, приймаючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Галагуз В.В. позов підтримував, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що факт отримання відповідачем 26 жовтня 2021 року грошових коштів в сумі 3500 доларів США від ОСОБА_1 підтверджується розпискою, яку відповідач власноручно написав та передав ОСОБА_1 . Грошові кошти ОСОБА_2 мав повернути ОСОБА_1 в строк до 01 червня 2022 року, проте не повернув, в зв`язку із чим на підставі статті 625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних від суми боргу за період з 01 червня 2022 року по 16 лютого 2024 року.

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, натомість подав відзив, у якому просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що грошових коштів за розпискою він від ОСОБА_1 не отримував, а розписка була ним написана після дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля, який він орендував у дружини ОСОБА_1 . Оскільки автомобіль був пошкоджений з вини водія ОСОБА_3 , якому він передав право керування цим автомобілем, і останній не мав коштів для

відшкодування завданих матеріальних збитків, то ОСОБА_1 вирішив отримати ці кошти за його рахунок та спонукав написати розписку, що він нібито позичив у ОСОБА_1 3500 доларів США. Вказує, що між ним і позивачем правовідносини за договором позики не виникали, а тому позовні вимоги вважає безпідставними. Також при вирішенні спору просить врахувати, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України особа звільняється від сплати 3% річних в період дії режиму воєнного стану. Крім того, вважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та неспівмірними зі складністю справи.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3500 доларів США, які останній зобов`язався повернути ОСОБА_1 в строк до 01 червня 2022 року.

На підтвердження укладеного сторонами договору позики ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 розписку, оригінал якої зберігався в ОСОБА_1 та яка долучена ним до матеріалів справи.

ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики та не повернув ОСОБА_1 грошові кошти до теперішнього часу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, яка визнається укладеною з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Предметом виконання грошового зобов`язання за договором позики може виступити певна грошова сума, що повинна бути повернута боржником кредитору у строк, визначений договором.

Чинне законодавство встановлює презумпцію належності виконання боржником зобов`язання за договором, у тому числі зобов`язання за договором позики. Тобто, наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку за договором. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його договірного зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в борг, а останній видав йому розписку про одержання цих коштів. Зміст указаної розписки вказує на те, що між сторонами виникли позикові правовідносини, в яких ОСОБА_2 мав повернути ОСОБА_1 позичені кошти до 01 червня 2022 року. Оригінал розписки знаходився у ОСОБА_1 , що свідчить про неповернення ОСОБА_2 позики.

ОСОБА_2 не надав суду належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти не були одержані ним від ОСОБА_1 .

Додана до відзиву нечитабельна ксерокопія протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_3 за статтею 126 КУпАП, не є таким доказом.

Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

ОСОБА_4 оспорював договір позики від 26 жовтня 2021 року, з тих підстав, що грошових коштів за цим договором він від ОСОБА_1 не отримував, а розписку написав внаслідок застосування до нього психологічного тиску та погроз з боку ОСОБА_1 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2022 року (справа №295/395/22, провадження №2/295/854/22), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсними розписок від 26 жовтня 2021 року відмовлено в зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку, про те, що між сторонами був укладений договір позики. ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за цим договором і не повернув ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3500 доларів США.

Посилання відповідача на те, що кошти насправді не були одержані ним від ОСОБА_1 , не відповідають фактичним обставинам справи.

Оскільки ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання з повернення ОСОБА_1 суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 3500 доларів США.

Стягуючи з відповідача суму боргу у іноземній валюті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Висновок про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, який суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Оскільки предметом договору позики від 26 жовтня 2021 року були грошові кошти саме в іноземній валюті (доларах США), тому ОСОБА_2 зобов`язаний повернути позику саме у доларах США.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , окрім стягнення основного боргу, просив також стягнути з ОСОБА_2 на підставі статті 625 ЦК України 3% річних від суми боргу, що становить 180,08 доларів США, які розрахував за період з 01 червня 2022 року по 16 лютого 2024 року.

Дійсно, згідно положень частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України №2120-IX від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Оскільки 3% річних на підставі статті 625 ЦК України позивачем нараховано за період з 01 червня 2022 року по 16 лютого 2024 року, тобто під час дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, тому з урахуванням положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ОСОБА_2 , як позичальник, звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на підставі статті 625 ЦК України 3% річних в розмірі 180,08 доларів США за період з 01 червня 2022 року по 16 лютого 2024 року не можуть бути задоволені, через що у цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1396,53 грн., ціна позову становила 139653,15 грн., позов задоволено на суму 132819,40 грн., тобто на 95,1% (132819,40 х 100 : 139653,15), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1328,10 грн. (1396,53 х 95,1%) судового збору.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання

відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді на підставі договору про надання правничої допомоги від 09 лютого 2024 року здійснював адвокат Галагуз В.В.

Згідно цього договору сторони визначили, що за виконання обов`язків представника ОСОБА_1 сплачує адвокату Галагузу В.В. гонорар в сумі 15000 грн.

Згідно наданого суду акту №7 виконаних робіт по наданню правової допомоги від 16 лютого 2024 року вбачається, що адвокатом Галагузом В.В. відповідно до договору про надання правничої допомоги від 09 лютого 2024 року надано ОСОБА_1 юридичні послуги загальна вартість яких становить 15000 грн., з яких: 2000 грн. консультація, вивчення та правовий аналіз письмових документів, 13000 грн. підготовка позовної заяви та супровід справи в суді.

16 лютого 2024 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Галагузу В.В. 15000 грн. згідно вищезазначеного договору та акту виконаних робіт, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №7 від 16 лютого 2024 року.

Так, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №211/3113/16-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи, що були подані адвокатом Галагузом В.В. у даній справі, його безпосередню участь у судовому засіданні 07 травня 2024 року, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Підстав для зменшення вказаного розміру витрат на правничу допомогу суд не вбачає.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи, що позов задоволено частково на 95,1%, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 14265 грн. (15000 х 95,1%) витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3500 доларів США (три тисячі п`ятсот доларів США) боргу за договором позики, 1328 грн. 10 коп. судового збору та 14265 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних в сумі 180,08 доларів США відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Текст рішення складено 28 травня 2024 року.

Суддя: