Справа № 442/4858/18 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/2826/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шпунт М.Б. на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути із ОСОБА_2 60052 грн. завданої матеріальної шкоди, та 20000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Власницею квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку є відповідачка. На початку 2016 року останньою розпочато незаконні ремонтно-будівельні роботи. Зі сторони відповідачки протягом червня-липня 2016 року без відповідних дозвільних документів та без згоди сусідів зруйновано конструктивні елементи житлового будинку, а саме: здійснено демонтаж сходової клітки в приміщенні загального користування пл.6,3 кв.м., чим завдано технічних пошкоджень будинку в цілому та появу тріщин в квартирах сусідів загалом. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2017 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні приміщенням загального користування пл.6,3 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі в будинку АДРЕСА_3 шляхом приведення у попередній стан зруйновані конструктивні елементи житлового будинку, а саме: відремонтувати зруйновані сходи та перегородки, розблокувати дверний пройом, що закриває вхід з приміщення кухні пл.5.5 в приміщення загального користування пл..6.3 кв.м. Зазначеним рішенням суду встановлено, що руйнування конструктивних елементів будинку зумовлене протиправними діями ОСОБА_2 . Згідно висновку експертного дослідження №39/17 від 18.12.2917 причиною пошкоджень конструктивних елементів в квартирі позивачки являється просочення (проходження) рідин через міжповерхове перекриття з приміщень квартири АДРЕСА_2 , розташованої на другому поверсі над квартирою АДРЕСА_4 в цьому будинку. Вартість відновлювального ремонту пошкоджень конструктивних елементів та оздоблювальних покриттів квартирі позивачки становить 60052 грн. Крім цього, просила стягнути моральну шкоду, яку оцінювала в 20000 грн.

На підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.08.2020 у зв`язку зі смертю позивачки, до участі в справі залучено правонаступника спадкоємця останньої ОСОБА_1 , провадження в справі в частині відшкодування моральної шкоди закрито.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Шпунт М.Б., подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням суду, вважає його безпідставним, необґрунтованим, таким, що винесено із грубим порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що висновком експертного дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту конструктивних елементів квартири від 28 грудня 2017 року №39/17 вбачається, що причиною пошкоджень конструктивних елементів у вищевказаній квартирі являються просочення рідини через міжповерхове перекриття з приміщень квартири, розташованої на другому поверсі, над квартирою позивача в цьому будинку, вартість відновлювального ремонту пошкоджень становить 60052 грн.

Суд не визнаючи висновок експертного дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту від 28.12.2017 року №39/17 як висновок експертизи, не вказав чому не оцінив його як письмовий доказ у силу ст. 76 ЦПК України.

Також суд не врахував, що висновок експертного дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту конструктивних елементів квартири від 28.12.2017 №39/17, як письмовий доказ, відповідачем не спростовано, що є його процесуальним обов`язком.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу VЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір завданої шкоди не є підтвердженим належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 , де вона й проживала до дня смерті.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 .

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2017, встановлено, що чинення відповідачем перешкод ОСОБА_3 у використанні приміщенням загального користування пл..6,3 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , а саме: самовільний демонтаж сходової клітки та перегородок.

Крім цього, згідно Актів обстеження від 05.07.2016, 03.10.2016, 21.10.2016, 02.12.2016, 07.12.2016 у зв`язку з проведенням власником квартири АДРЕСА_2 незаконних ремонтно-будівельних робіт в приміщенні загального користування квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 з кухні квартири АДРЕСА_4 до приміщення загального користування, загальною площею 6,3 кв.м. унеможливлений через заблокування останнього власником квартири АДРЕСА_2 . При огляді квартири АДРЕСА_4 встановлено пошкодження в тому числі тріщини конструктивних елементів квартир. Власнику квартири АДРЕСА_2 повідомлено про необхідність припинення протиправних дій виявлених комісією.

На підставі договору на проведення експертного дослідження Судовим експертно-розрахунковим бюро ТТОВ «СЕРБ» складено висновок експертного дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 від 28.12.2017 №39/17, з якого вбачається, що причиною пошкоджень конструктивних елементів у вищевказаній квартирі являється просочення (проходження) рідини через міжповерхове перекриття з приміщень квартири АДРЕСА_6 в цьому будинку, вартість відновлювального ремонту пошкоджень конструктивних елементів та оздоблювальних покритів у зазначеній квартирі становить 60052 грн.

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №6694 від 19.07.2022 у зв`язку з тим, що приміщення квартири АДРЕСА_1 не оглядалось експертом до початку проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 за вказаною адресою, встановити, які пошкодження об`єкта квартири АДРЕСА_4 виникли внаслідок проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_2 не надається можливим, що унеможливлює й визначення вартості ремонтних робіт.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше.

У частинах 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили.

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно- наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди: причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана: вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова від повільність не настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювана шкоди.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження розміру збитків позивачем надано висновок експертного дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 від 28.12.2017 №39/17.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1, 5, 6 Стаття 106 ЦПК Україн и учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

У висновку від 28.12.2017 №39/17 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Інших доказів, що підтверджують розмір завданих позивачу збитків суду не надано.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Шпунт М.Б. - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 травня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.