Провадження № 2/127/3781/23
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Гуменюка К.П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

вимоги позивача: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за договором № 8-4 від 29 грудня 2021 року у розмірі 21 300 грн 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 6000 грн 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 29 грудня 2021 року по 16 січня 2022 року включно - 3300 грн 00 коп., заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових кошті) за кожний день прострочення за період з 24 січня 2022 року по 14 березня 2022 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 12000 грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. 00 коп.,

в с т а н о в и в :

21 вересня 2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» (торгова марка «Monetka») та відповідачем був укладений кредитний договір №8-4 від 29 грудня 2021 року у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором № 499312, який був надісланий відповідачу за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» у вигляді повідомлення на мобільний номер, який вказаний при реєстрації відповідачем. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 6000,00 грн строком на 18 днів шляхом переказу на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсалбанк» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Невід`ємною частиною цього договору є Внутрішні правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», які перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https:monetka.com.ua. та https: monetka.ua . Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін.

Позивач вказує, що відповідач не виконав умови кредитного договору у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 21 300 грн 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 6000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 29 грудня 2021 року по 16 січня 2022 року включно - 3300 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових кошті) за кожний день прострочення за період з 24 січня 2022 року по 14 березня 2022 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 12000 грн 00 коп. Вказана сума заборгованості не погашена, що й стало підставою для звернення до суду із вищевказаними вимогами.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2023 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення та витребувано ряд доказів.

Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

З огляду на це, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» (торгова марка «Monetka») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8-4 відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» надало відповідачу кредит у сумі 6 000 гривень строком на 18 днів шляхом переказу на платіжну картку відповідача НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсалбанк» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування кредиту у межах строку визначеного п.1.3 договору (річна процентна ставка становить 803,00%).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором № 499312, який був надісланий відповідачу за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» у вигляді повідомлення на мобільний номер, який вказаний при реєстрації відповідачем.

Згідно з п.1.4 договору невід`ємною частиною цього договору є Внутрішні правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», які розміщені та сайті monetka.ua або monetka.com.ua.

Загальна вартість кредиту та графік розрахунків зазначена зазначено в додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.5 договору).

Договір містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки відповідно до якої сума платежу за розрахунковий період складає 8376 грн 00 коп., проценти за користування кредитом складають 2376 грн 00 коп., реальна річна процентна ставка складає 86587,07% річних, загальна вартість кредиту складає 8376 грн 00 коп. (додаток №1).

Відповідно до п. 1.6 договору, товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальнику.

Пункт 2.3.4 договору закріплює за позичальником право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у правилах.

Згідно з пунктом 2.4.1 договору, позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Відповідно до п. 3.5 договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (крім випадку, узгодженого сторонами в пункті 3.7 цього договору). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на банківський рахунок до якого випущено електронний платіжний засіб позичальника, номер якого вказаного у п. 1.6 цього договору до дня повернення суми кредиту (його частини) визначеної у пункту 1.1 цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства зазначений у розділі 6 цього договору) включно. При поверненні кредиту частинами, нарахування і сплату процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

При надходженні коштів для виконання зобов`язань позичальника, товариство направляє їх в такій черговості: у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачується неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит (п.3.6 договору).

Відповідно до п.3.3 договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору) позичальник сплачує товариству проценти за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1460,00%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 29 грудня 2021 року.

На підтвердження укладення кредитного договору №8-4 від 29 грудня 2021 року позивачем надано витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua в якому зазначено хронологію дій щодо укладення зазначеного договору, а саме 29 грудня 2021 року о 07:27:58 позичальник здійснив створення даних по заяві на кредит, здійснено автоматичні перевірки по заяві, перевірено позичальника за даними БКІ, скориговано оцінку позичальника; о 08:02:37 створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, позивальнику відправлено sms-повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору, о 08:02:44 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), надіслано позичальнику в особистий кабінеті друковану форму укладеного кредитного договору; о 08:02:53 кредитні кошти перераховано на карту позичальника.

Також позивачем надана анкета-заява на кредит № 1102783 від 29 грудня 2021 року із змісту якої слідує, що дана заявка була одобрена 29 грудня 2021 року, нею погоджені умови кредитування: кредит на суму 6 000 грн. 00 коп., на строк 18 днів, проценти за користування кредитом 2376,00 грн, ставка процентів в межах строку - 2,2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна ставка 803,00 %, процентна ставка за прострочення грошового зобов`язання - 4% за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка за вказаних умов становить 1460,00%, платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту: НОМЕР_1 , банк, що випустив картку: АТ «Універсалбанк».

З довідки ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» №101777 від 10 липня 2023 року слідує, що смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами Договору введіть 499312» було відправлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 29 грудня 2021 року о 08:02:37 год.

Факт перерахування ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» грошових коштів в розмірі 6000 грн на картку відповідача на умовах фінансового кредиту за договором підтверджується чеком №477077745 від 29 грудня 2021 року. Вказана обставина також підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 , наданою на виконання ухвали суду.

Відповідач свої зобов`язання не виконала.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №8-4 від 29 грудня 2021 року станом на 18 вересня 2023 року становить 21300,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 6000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 29 грудня 2021 року по 16 січня 2022 року включно - 3300 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових кошті) за кожний день прострочення за період з 24 січня 2022 року по 14 березня 2022 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 12000 грн 00 коп.

Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню.

Що стосується розміру заборгованості за відсотками, то суд звертає увагу, що позивач вказує, що розмір заборгованості за відсотками за період з 29 грудня 2021 року по 16 січня 2022 року складає становить - 3300 грн 00 коп.

Однак вказане твердження суд вважає безпідставним, оскільки як слідує з наданого розрахунку до цієї суми процентів включені проценти за ставкою 2,2% в день, які нараховані і за період з 17 січня 2022 року до 23 січня 2022 року.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування вказаних процентів в період з 17 січня 2022 року до 23 січня 2022 року.

Позивач посилається на продовження строку дії договору

Разом з тим, слід врахувати, що згідно з пунктом 2.3.4 договору саме позичальник має право здійснити оформлення продовження строку кредиту та строку дії договору, визначених у правилах.

Пунктом 4.14 внутрішніх правил надання грошових коштів ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» встановлено, що впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані проценти по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому, продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отримання кредиту, та діє з дати сплати нарахованих процентів. Також, для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена у особистому кабінеті, строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів.

Наразі матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позичальником дій, обумовлених пунктом 4.14 Правил.

Щодо наявної в матеріалах справи квитанції про сплату комісії в розмірі 250,00 грн, то суд не бере її до уваги, зважаючи, що вона не містить жодних ідентифікуючих даних щодо особи платника комісії та не може розглядатись судом як підстава для продовження строку дії кредитного договору на 7 днів.

Отже договір від 29 грудня 2021 року не був продовжений, а тому нарахування процентів поза межами строку кредитування не відповідає положенням ст.1048 ЦК України, а тому позов в частині стягнення процентів в сумі 924,00 грн задоволенню не підлягає.

Що стосується заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 24 січня 2022 року по 14 березня 2022 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 12000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.3 договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству проценти за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1460,00%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ст. 625 ЦК України.

Тобто, сторони встановили цим пунктом договору свій інший розмір процентів 1460,00 % річних від суми несвоєчасно повернутого кредиту та те, що процентна ставка, визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Наведене свідчить про те, що нарахування відсотків після закінчення строку дії вищевказаного кредитного договору за неправомірне користування коштами та їх розмір визначений сторонами договору.

При цьому пролонгація строку дії договору не є умовою застосування визначеної процентної ставки, а може ураховуватися лише для визначення строку, з якого така процентна ставка має нараховуватися.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 січня 2019 року в справі №5017/1987/2012 вказувала, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Однак, відповідно до положення п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні введений з 24 лютого 2022 року.

Отже позивач, нараховуючи відсотки за період з 24 лютого 2022 року по 14 березня 2022 року, на вказані положення не звернув увагу та не врахував їх при зверненні до суду, а тому заборгованість по відсотках в цій частині стягненню з відповідача не підлягає.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в межах заявлених вимог процентів відповідно до п.3.3 договору за період з 24 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 7440 грн. 00 коп.

З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 15816 грн , з яких: 6000,00 грн - заборгованість за кредитом, 2376 грн - заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 1.2 кредитного договору за період з 29 грудня 2021 року по 16 січня 2022 року; 7440 грн- заборгованість за нарахованими процентам відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 24 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1992 грн 96 коп. судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 107 від 31 березня 2023 року на суму 9 000,00 грн, довіреність ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018 та платіжну інструкцію №532 від 06 червня 2023 року.

Згідно п. 3.1 цього договору, вартість послуг виконавця становить: 8000,00 грн - складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника, 12000,00 грн - складання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, 15000,00 грн - складання касаційної скарги, 3000,00 грн - складання відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення, додаткові пояснення, 1000,00 грн - складання та написання адвокатського запиту, 1000,00 грн - складання заяв та клопотань, 2500,00 грн - участь у судовому засіданні.

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є реальними та підтвердженими матеріалами справи, заяв щодо не співмірності не надходило, а тому визначаючись з їх розподілом відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України та зважаючи на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 89, 141, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за договором №8-4 від 29 грудня 2021 року у розмірі 15816 грн. 00 коп.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судовий збір в розмірі 1992 грн 96 коп. та 6000 грн. 00 коп. витрати на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК