Справа № 466/4285/24 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/1452/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у місті Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року у справі за заявою Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

ВСТАНОВИЛА:

Львівська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України» звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу у розмірі 3 429,55 грн за період з вересня 2033 року по лютий 2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.04.2024 відмовлено у видачі судового наказу за заявою Львівської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України».

Ухвалу суду оскаржила Львівська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України», подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що Львівською філією ТзОВ «Газорозподільні мережі України» виконано вимоги ст. 163 ЦПК та додано до заяви про видачу судового наказу передбачені цієї статтею документи. У доданому до заяви Розрахунку заборгованості вказані всі дані, які свідчать про факт наявної заборгованості у ОСОБА_1 . Вказує, що суд першої інстанції у порушення ч. 5 ст. 165 ЦПК України не направив запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування для з`ясування адреси реєстрації боржника у справі. Вважає, що в суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу. Просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

При цьому, згідно з ч.2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що із поданої Львівською філією ТзОВ «Газорозподільні мережі України» заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, до заяви про видачу судового наказу заявником додано копію Розрахунку заборгованості, у якому зазначено дані, які свідчать про наявність заборгованості у розмірі 3429,55 грн саме у ОСОБА_1 . Зокрема, у розрахунку вказано: ідентифікаційний код споживача ), адресу споживача (79491, Львівська обл., с.Брюховичі, вул. Тіниста, б. 5А), номер особового рахунку споживача ). Також у вказаному розрахунку зазначено, що в оселі споживача встановлено лічильник газу ВК-G4МТ, який опломбований пломбою 32724264 та встановлений 30.09.2021 р., EIC код споживача - 56XМ22А52299000К, газопостачання до об`єкту включено (а.с. 43).

На думку колегії суддів, вказаний розрахунок є належним доказом виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою Львівською філією ТзОВ «Газорозподільні мережі України» подано заяву про видачу судового наказу.

Також суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі покликався на те, що заявником не надано жодних доказів про те, що саме боржник ОСОБА_1 зареєстрований або є власником (співвласником) будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як і не надано доказів реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак районний суд не звернув увагу на положення ч. 5 ст. 165 ЦПК України, згідно з якою у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Матеріали справи не містять даних про те, що суд першої інстанції у встановленому ч. 5 ст. 165 ЦПК України порядку звертався до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.12.2024

Головуючий

Судді