КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 2-234/2009

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7690/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів -Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання -Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 16 квітня 2009 року, ухвалене під головуванням судді Бабоїд О.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2009 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лук`янівка Таращанського району Київської області помер її батько ОСОБА_6 після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок загальною площею 58.8 кв.м. з господарськими спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 73 957 грн., розташований на земельній ділянці 0.60 га, та земельна ділянка загальною площею 2.4 га., яка належала померлому на основі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 323556, виданого 23 листопада 2000 року, загальною вартістю 29 150,21 грн.

Вказувала, що за життя ОСОБА_6 заповіту не складав, після його смерті відкрилася спадщина, за якою спадкоємцями за законом є позивачка та відповідачі, останні відмовились від отримання спадщини на її користь.

Зазначала, що заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 в шестимісячний строк не подала з причин, що не знала порядку оформлення права власності на спадкове майно. Після смерті батька вона фактично прийняла спадщину, але юридично її не оформила. Так, протягом шести місяців після його смерті користувалась майном, доглядала та здійснювала ремонт будинку, користувалась земельною ділянкою та домашніми речами.

Зазначала, що лише в березні 2009 року звернулась до Таращанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , але в її прийнятті було відмовлено і запропоновано звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи.

Вважала, що пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знала порядку оформлення права власності на майно. На підставі викладеного позивач просила визначити додатковий строк для прийняття спадщини та визнати за ОСОБА_2 право на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається з: житлового будинку загальною площею 58.8 кв.м. з господарськими спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 73 957 грн., розташований на земельній ділянці 0.60 га; та земельної ділянки загальною площею 2.4 га., яка належала її батькові на основі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 323556, виданого 23 листопада 2000 року, загальною вартістю 29 150,21 грн. (т. 1 а.с 3-4).

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 16 квітня 2009 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається з: житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , вартістю 73 957,00 грн. на земельній ділянці 0,60 га; земельної частки (паю) розміром 2,4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Нове життя» с. Лук`янівка Таращанського району Київської області, що належала померлому ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії РН № 323556, виданого 23 листопада 2000 року Таращанською райдержадміністрацією Київської області на підставі рішення Таращанської РДА від 27 січня 1997 року № 34 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 129 (т. 1 а.с. 30-31).

Не погодившись з рішенням районного суду, 31 січня 2024 року особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 45-51).

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення, неповно та неправильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, не застосував норми матеріального та процесуального права, які підлягали з`ясуванню, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки сторін, що не були залучені до участі у справі.

Наголошував, що його мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Таращанським РВДРАЦС ГТУЮ Київської області 17 травня 2016 року. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України 21 червня 2007 року відкрилась спадщина.

Зазначав, що 07 квітня 2007 року державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори посвідчено заповіт ОСОБА_9 , яким вона заповіла все майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право своїм синам в рівних частинам ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Вказував, що 29 вересня 2007 року він подав письмову заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері, даний факт підтверджується особистою заявою № 853, яка зберігається в матеріалах спадкової справи № 444/2007, зведеної Таращанською районною державною нотаріальною конторою 22 вересня 2007 року, та після чого двічі звертався із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Пояснював, що його дід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 09 лютого 2005 року Таращанською районною державною нотаріальною конторою зведено спадкову справу № 68/2005 до майна померлого ОСОБА_6 Вказував, що його мама є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька, заяву про прийняття спадщини після померлого подала тільки ОСОБА_9 , будь-яких заяв від інших спадкоємців не було. Фактично, його мати прийняла спадщину в установлений законом строк, але не встигла оформити необхідні документи за життя.

Вказував, що 18 жовтня 2023 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з не поданням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії № 212/02-31. На оскарження вказаної постанови апелянтом подано позовну заяву до Таращанського районного суду.

Крім того, звертав увагу, що суд дійшов висновку, що у березні 2009 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, у видачі свідоцтва було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку з дня відкриття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та запропоновано звернутися до суду. Проте, вказане не відповідає дійсності, оскільки жодного письмового доказу на підтвердження вказаного матеріали справи не містять (т. 1 а.с. 45-51).

14 березня 2024 року до апеляційного суду надійшли завірені копії матеріалів спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідачки ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 120-152)

10 квітня 2024 року ОСОБА_2 подала до суду заперечення, в яких просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (т. 1 а.с. 154-159).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року залучено до участі у справі ОСОБА_5 як третю особу (т. 2 а.с. 16).

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.

Позивачка ОСОБА_2 була сповіщена завчасно на зазначену нею адресою, про що є відмітки працівників пошти про вручення адресату повідомлення суду, подала письмові заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_1 , просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Повідомлення відповідача ОСОБА_4 за зареєстрованим місцем проживання повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою. Проте, відповідач ОСОБА_4 подала заяву з проханням розгляд справи призначеної на 18 квітня 2024 року відкласти на дату після 01 липня 2024 року. Третя особа ОСОБА_5 подав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності (т. 1 а.с. 109-116, 160-168, 170-171, 241-243 т. 2 а.с. 1-2, 21-26, 34-35).

Судом апеляційної інстанції за клопотаннями учасників судового розгляду було продовжено розгляд справи призначеної на 18 квітня 2024 року, 30 травня 2024 року та до 11 липня 2024 року, останнє за клопотанням відповідача ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 169, т. 2 а.с. 10)

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов, що не порушує прав та інтересів інших осіб.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 батько позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається: з житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 , вартістю 73957 грн на земельній ділянці 0, 60 га; земельної частки (паю) розміром 2, 4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Нове життя» с Лук`янівка Таращанського району Київської області, що належала померлому ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії РН № 323556, виданого 23.11.2000 року Таращанською райдержадміністрацією Київської області на підставі рішення Таращанської РДА від 27.01.1997 року № 34 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 129 (т. 1 а.с. 5-18).

За наданими до суду доказами позивачка ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_4 є доньками ОСОБА_6 , відповідачка ОСОБА_3 - дружина ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 8, 24-27).

За наданими до апеляційного суду належно завіреними копіями матеріалів спадкової справи № 68/2005, після смерті ОСОБА_6 09 лютого 2005 року із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , зазначивши про наявність іншого спадкоємця, її матері - ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 36-68).

Тобто ОСОБА_9 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька протягом визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку, а відтак є особою, яка прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 померла, за життя ОСОБА_9 склала заповіт від 17 квітня 2007 року яким усе належне їй майно і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла в рівних частинах сину ОСОБА_1 (1980 р.н.) та сину ОСОБА_5 (1983 р.н.) що підтверджується завіреними копіями матеріалів спадкової справи № 444/2007 (т. 2 а.с. 69-95).

29 вересня 2007 року апелянт ОСОБА_1 подав заяву до Таращанської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 . Заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 також подав її син ОСОБА_5 , що підтверджується належно завіреними копіями матеріалів спадкової справи № 444/2007 (т. 2 а.с. 69-95).

У березні місяці 2009 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, в зв`язку з пропуском шестимісячного строку з дня відкриття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та запропоновано звернутися до суду.

Так, позивач ОСОБА_2 не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений шестимісячний строк, у зв`язку з цим просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідачка ОСОБА_3 померла, після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_2 , що підтверджується завіреними копіями матеріалів спадкової справи 124/2014 (т. 1 а.с. 120-152).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За роз`ясненнями п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, встановлено, що донька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_9 09 лютого 2005 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, проте за життя не отримувала свідоцтво про право власності на спадкове майно. У матеріалах спадкової справи відсутні докази відмови ОСОБА_9 від спадщини після смерті її батька ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 36-68).

ОСОБА_1 подав заяву до Таращанської державної нотаріальної конторипро прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 .Заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 також подав її син ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 69-95).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За положеннями ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 1266, ст. 1296 ЦК України, оскільки ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 і ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_9 , проте останні не були залучені до участі у справі під час розгляду справи районним судом, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апелянта, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції вирішив питання про права і обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Заміна неналежного відповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції. На стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача не можуть бути застосовані.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 570/3439/16-ц від 12 грудня 2018 року зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки позивачкою неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи, що унеможливило розгляд справи по суті, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості здійснювати заміну неналежного відповідача належним та (або) залучати до участі у справі належних відповідачів, вирішувати питання про закриття провадження в частині позовних вимог (ч. 1 ст. 377 ЦПК України).

З огляду на те, що позов не пред`явлено до належного складу відповідачів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Відмова у позові ОСОБА_2 у цій справі не є перешкодою для звернення позивача з аналогічним позовом до належних відповідачів.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 16 квітня 2009 року - скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 12 липня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова