ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6031/24 Справа № 203/2862/22 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна про визнання заяви про скасування заповіту недійсною, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною заяви, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Михайлець К.О. про скасування заповіту від 09 жовтня 2014 року за реєстровим № №56632403, складеного ОСОБА_3 на його ім`я, посвідченого 09 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Михайлець К.О., з тих підстав, що його бабуся ОСОБА_3 не підписувала та не подавала заяву про скасування складеного 09 жовтня 2012 року заповіту.

В обгрунтовання позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, який було посвідченого 09 жовтня 2012 року за реєстровим №2227 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О., відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла позивачу частину житлового будинку з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Т.С. з метою оформлення спадкових прав, дізнався про те, що за життя бабуся склала два заповіти. Заповіт на його ім`я було скасовано за заявою бабусі та є чинний заповіт, складений на ім`я іншої особи. До того ж наявні спадкоємці за законом першої черги, у зв`язку з чим, видати свідоцтво право на спадщину за заповітом та законом неможливо, чим порушуються його спадкові права.

У грудні 2023 року позивач подав заяву про зміну підстав позову, де зазначив, що на момент складання заяви про скасування заповіту ОСОБА_3 не була настільки хворою, щоб не мати можливості самостійно пересуватись та підписувати заяву особисто. Конкретну причину такої неможливості в заяві не наведено.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Понесені позивачем у справі судові витрати покладено на останнього.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки оформлення заяви про скасування заповіту було здійснено з дотримання встановленого законом порядку, підстави позову щодо недотримання цього порядку, є безпідставними, оскільки не доводять факту невідповідності складання заяви волі ОСОБА_3 .

Не погодившись з вказаним рішення суду, у квітні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Нестеченка Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, суд першої інстанції не врахував надані стороною позивача документи в їх оригіналах, де міститься особистий підпис ОСОБА_3 у період 2014-2015 років, які спростовують необхідність підписання заяви про скасування заповіту іншою особою у зв`язку із хворобою ОСОБА_3 станом на 09 жовтня 2014 року, та підтверджують можливість останньої самостійно пересуватись та підписувати документи, а її стан здоров`я не був таким поганим, щоб було підставою для виїзду нотаріуса до неї додому для посвідчення цієї заяви та запрошення іншої особи для підписання такої заяви, що за своєю суттю є правочином.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Після смерті останньої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. було заведено спадкову справу №29/2017.

З матеріалів вказаної спадкової справи судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2017 року та 09 жовтня 2017 року, відповідно, із заявами про прийняття спадщини звернулися сини ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

В матеріалах спадкової справи міститься заповіт, посвідчений 09 жовтня 2012 року за реєстровим №2227 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К.О., відповідно до якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала ОСОБА_1 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. за реєстровим №2495 посвідчено заяву ОСОБА_3 , відповідно до якої остання скасувала заповіт, складений нею та посвідчений 09 жовтня 2012 року за реєстровим №2227.

Суд вважав встановленим той факт, що ОСОБА_3 внаслідок хвороби не могла підписати заяву, тому на її особисте прохання у її та нотаріуса присутності, заяву замість неї було підписано іншою особою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, у заяві зазначено, що ОСОБА_3 були відомі та зрозумілі положення ст.1254 ЦК України. Текст заяви на її особисте прохання прочитано уголос приватним нотаріусом та схвалено ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом встановлено особи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , засвідчено справжність підпису останньої. У зв`язку із хворобою ОСОБА_3 , справжність підпису ОСОБА_5 засвідчено на дому, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно наявної у матеріалах спадкової справи Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру судом першої інстанції встановлено, що в останньому містяться записи про наявність чинного заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 08 серпня 1997 року за реєстровим №3-2068 П`ятою Дніпровської державною нотаріальною конторою, а також про посвідчення заповіту від 09 жовтня 2012 року та його скасування за заявою від 09 жовтня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, у зв`язку із недоведеністю позивачем належними та допустимими доказами у справі того факту, що волевиявлення ОСОБА_3 на скасування заповіту не відповідало її волі. Враховуючи відповідність складання, підписання та посвідчення заяви ОСОБА_3 про скасування заповіту положенням ч.4 ст. 207, ч.2 ст. 1247 ЦК України, вважав позов безпідставним.

Колегія суддів не може погодитися як зі встановленими фактичними обставинами справи, так і з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє (частина четверта статті 207 ЦК України).

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Статтею 57 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на день складання та посвідчення заяви про скасування заповіту від 09 жовтня 2014 року) було встановлено, що нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом, посадова особа органу місцевого самоврядування при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також при наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві чи у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і забезпечують державну реєстрацію нового заповіту, змін до заповіту, скасування заповіту у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Справжність підпису на заяві про скасування чи зміну заповіту повинна бути нотаріально засвідчена.

Подібні за змістом положення містить п.6 глави 3 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 , складаючи на дому за допомогою загальноприйнятих технічних засобів заяву про скасування заповіту, посвідченого 09 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ДМНО Михайлець К.О. за реєстровим №2227 на ім`я ОСОБА_1 , особисто не підписувала заяву, а повідомила нотаріуса про доручення ОСОБА_5 підписати зазначену заяву замість неї.

Разом з цим, на особисте прохання ОСОБА_3 текст заяви було прочитано уголос самим приватним нотаріусом ДМНО Михайлець К.О., всупереч положенням ст. 1248 ЦК України, якою прямо передбачено прочитання як тексту заповіту, так і заяви про скасування заповіту самим заповідачем, чого колегією суддів не встановлено, як і не встановлювалось це під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Проте, нотаріусом зазначено у заяві про підписання заяви іншою особою саме на прохання ОСОБА_3 , яка внаслідок хвороби не могла її підписати самостійно.

Колегія суддів наголошує, що, в силу положень статей 1248,1253 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Верховний Суд у своїй постанові від 20 липня 2022 року у справі №461/2565/20, зокрема, зауважив, що свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Колегією суддів встановлено, що в тексті заяви про скасування заповіту немає відомостей про те, що заповідач через фізичні вади не могла самостійно прочитати заповіт за обов`язковою присутністю свідків, як і не має відомостей про те, що заповідач особисто вголос прочитала складену заяву та підписану іншою особою, враховуючи її стан здоров`я.

При наданні правової оцінки доводам скаржника, колегією суддів не встановлено, як і не досліджувалось таке судом першої інстанції, що, вважаючи ОСОБА_3 хворою на стільки, що вона не могла пересуватись та підписати самостійно заяву про скасування заповіту в приміщенні нотаріуса, що потребувало підписання на її прохання заяви іншою особою вдома, нотаріус не зазначила причини такої хвороби, яка не дає можливість заповідачу підписати заяву, як і не були залучені свідки у разі хвороби ОСОБА_3 щодо вад зору, внаслідок чого остання не могла особисто вголос прочитати свою заяву, що не відповідає вимогам положенням статей 1248, 1253 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року.

За таких обставин, колегія суддів приймає до уваги доводи скаржника та зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки і наданим письмовим документам, які підписувались ОСОБА_3 в період 2014-2015 років особисто.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 , будучи директором ТОВ Восход, особисто підписувала додаткову декларацію, датовану 20 жовтня 2014 року, тобто, через 11 днів після підписання заяви про скасування заповіту, як і особисто підписувала акт Державної виконавчої служби, датований 14 грудня 2015 року, тобто, вже значно пізніше за дату складання заяви 09 жовтня 2014 року, а також підписувала лист ТОВ «Восход» датований 31 березня 2014 року та штатний розклад ТОВ АП "Восход", тобто за декілька місяців до підписання заяви, що свідчить про можливість ОСОБА_3 самостійно читати та писати, як до складання оскаржуваної заяви, так і після.

Колегія суддів наголошує, що підстав необхідності складання заяви про скасування заповіту за підписом іншої особи та не у приміщенні нотаріуса за відсутності свідків, не встановлено як судом першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції цьому факту не надав належної правової оцінки, зазначивши про вік ОСОБА_3 , якій на той час виповнилось майже 70 років, та встановивши беззаперечно факт того, що остання перебувала в хворобливому стані, що заважав їй власноручно здійснити підпис.

Колегія суддів відзначає, що такі письмові докази на підтвердження можливості заповідачем самостійно читати та підписувати документи, зокрема, заяву про скасування заповіту, є належними, про що зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 08 листопада 2023 року у справі №466/9242/21.

Зазначені обставини перебувають у логічному та послідовному зв`язку між собою, які спростовують знаходження ОСОБА_3 саме в такому стані хвороби, що на момент підписання заяви 09 жовтня 2014 року про скасування заповіту, посвідченого 09 жовтня 2012 року на ім`я ОСОБА_1 , заповідач не могла пересуватись, читати та писати самостійно.

Колегія суддів приймає доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував та не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам, через що дійшов помилкового висновку про відповідність складеної 09 жовтня 2014 року заяви ОСОБА_3 за підписом ОСОБА_5 про скасування заповіту від 09 жовтня 2012 року на ім`я ОСОБА_1 положенням статей 207, 1247 ЦК України, тоді як колегією суддів встановлено невідповідність оскаржуваної заяви положенням ст. 1248 ЦК України, яка особисто вголос ОСОБА_3 прочитана не була або за неможливості особисто прочитати свою заяву текст заяви б було прочитано нотаріусом із обов`язковим залученням свідків, як це передбачено положеннями статей 1252, 1253 ЦК України, що суперечить положенням статей 203, 207 ЦК України та є підставою для застосування положень ст. 215 ЦК України з визнанням такої заяви недійсною.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

З урахуванням встановлених обставин справи та вищенаведених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позову.

Разом з цим, на підставі ст. 141 ЦПК України, належить вирішити питання розподілу судового збору, сплаченого скаржником при поданні апеляційної скарги. Так, враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та сплату скаржником судового збору у розмірі 1488,60 грн, тому належить стягнути зазначену суму судового збору з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсною заяву про скасування заповіту № 56632403 від 09 жовтня 2014 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1488,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна