Справа № 167/310/24
Номер провадження 2/167/152/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Требика В.Б.,

з участю:

секретаря судового засідання Стасюк Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 36568,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20 липня 2017 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» (далі АТ «Альфа-банк») та ОСОБА_2 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої відповідачу відкрито рахунок, видано платіжну картку та надано в користування кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з фіксованою процентною ставкою 26% річних. АТ «Альфа-банк» свої зобов`язання за вказаною угодою виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами. У порушення умов угоди відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, внаслідок чого станом на 20 грудня 2021 року виникла заборгованість в загальному розмірі 36568,91 грн. 20 грудня 2021 року АТ «Альфа-банк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» уклали договір факторингу відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача за вказаною угодою.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що на підтвердження заборгованості ОСОБА_2 за вказаною угодою від 20 липня 2017 року позивачем надано виписку по картковому рахунку відповідача, яка є первинною бухгалтерською документацією. Відповідно до розрахунку заборгованості, який деталізує заявлені до стягнення з відповідача кошти, заборгованість ОСОБА_2 за період з 20 липня 2017 року по 20 грудня 2021 року складається з: 32185,22 грн. тіла кредиту, 3506,71 грн. процентів та 886,98 грн. овердрафту. Термін дії картки, на яку було встановлено кредитний ліміт, - 3 роки, тобто до 20 липня 2020 року. Проте, враховуючи, що до цієї дати відповідач заборгованість не погасив, то первісний кредитор нараховував проценти та інші визначені угодою платежі до 20 грудня 2021 року, допоки не відступив право вимоги позивачу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позову та пояснив, що дійсно 20 липня 2017 року уклав з АТ «Альфа-банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, користувався кредитними коштами, однак кредитодавець неодноразово неправомірно (без його погодження) збільшував кредитний ліміт. Не оспорюючи сум використаних кредитних коштів, нарахованих процентів та інших платежів, а також внесених ним грошових коштів на погашення заборгованості, які наведені у виписці по картковому рахунку, наголошував на безпідставному нарахуванні процентів та інших платежів після закінчення строку дії картки 20 липня 2020 року. Посилався на те, що з 20 липня 2020 року йому заблоковано користування кредитними коштами і він міг лише вносити на картковий рахунок суми на погашення заборгованості. Крім цього, позивач не надав первинних бухгалтерських документів на підтвердження заборгованості за угодою, оскільки розрахунок заборгованості підписаний не АТ «Альфа-банк», а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Вказував на те, що періодично здійснював погашення заборгованості, однак у зв`язку з погіршення фінансового становища в 2021 року не мав змоги це робити. Також звертав увагу, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заявило до нього вимоги після спливу трирічного строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача і відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків.

Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1

ст. 205 ЦК).

Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами частин 1, 2 ст. 10561 ЦК визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5

ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З копії угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20 липня 2017 року вбачається, що між АТ «Альфа-банк» та

ОСОБА_2 укладено договір, за умовами якого товариство відкрило клієнту рахунок

№ НОМЕР_1 , випустило міжнародну платіжну картку строком дії на 3 роки (п. 2 угоди) та надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (п. 3 угоди).

Відповідно до п. 3.1.1 угоди сума кредиту, що є доступною клієнту на момент укладення цієї угоди складає 8750 грн. При цьому, сума кредиту, що може бути доступна клієнту в будь-який час протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії та яка відрізняється від суми, що вказана в цьому пункті, визначається у порядку та спосіб передбачений умовами договору. Сума кредиту, що може бути доступна клієнту в будь-якому випадку не може перевищувати ліміт відновлювальної кредитної лінії, який становить 200 000 грн.

Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою 26% річних. Тип процентної ставки фіксована (п. 3.2 угоди).

Згідно з п. 3.4 угоди розмір обов`язкового платежу становить 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому сторони погодили, що розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим

за 50 грн. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду.

З п. 3.5 угоди слідує, що враховуючи, що зобов`язання банку щодо надання кредиту/ встановлення ліміту відновлювальної кредитної лінії є відкличним та без ризиковим для банку, визначення суми кредиту, що може бути доступна клієнту протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії та повідомляється клієнту банком, здійснюється банком в межах встановленого договором максимального ліміту відновлювальної кредитної лінії без будь-яких обмежень. Підписанням оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії клієнт підтверджує, що вказані умови є вигідними, справедливими та не обмежують жодних його прав визначених чинним законодавством України та в повній мірі відображають його внутрішню волю.

Із п. 9 угоди вбачається, що сторони погодили встановити, що позовна давність за спорами, що виникають із цієї угоди, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 50 років.

Відповідач ОСОБА_2 не оспорює укладення 20 липня 2017 року з АТ «Альфа-банк» угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та використання ним кредитних коштів.

Згідно з поданим позивачем ТОВ «ФК Еліт Фінанс» розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20 липня 2017 року, яка обрахована за період

з 20 липня 2017 року по 20 грудня 2021 року, становить 36568,91 грн.

Виходячи із положень п. 2 угоди сторони домовилися про встановлення

ОСОБА_2 трирічного строку кредитування, тобто по 20 липня 2020 року. Під час розгляду справи відповідач зазначив, що після цієї дати його картку було заблоковано і він не міг в подальшому користуватися кредитними коштами. Позивачем не надано суду доказів пролонгації угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20 липня 2017 року. Більше того, із пояснень представника позивача слідує, що проценти та інші платежі нараховувалися ОСОБА_2 після закінчення терміну дії кредитної картки через те, що він не погасив повністю заборгованість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі

№ 444/9519/12 зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК.

Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору є безпідставним, а тому проценти за користування кредитними коштами в даному випадку нараховуються до 20 липня 2020 року.

З виписки по рахунку за кредитною карткою ОСОБА_2 вбачається, що 20 липня 2017 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 8750 грн., який 17 січня 2018 року збільшено на 1750 грн., 8 січня 2019 року на 4000 грн., 25 березня 2019 року на 4000 грн., 10 червня 2019 року на 2500 грн. ОСОБА_2 користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки в банкоматах та здійсненням оплат покупок (загальна сума використаних кредитних коштів становить 40054,48 грн., дата здійснення останньої операції 3 вересня 2019 року). За період з 20 липня 2017 року по 20 липня 2020 року сума нарахованих процентів та інших платежів становить 28519,06 грн. На погашення заборгованості ОСОБА_2 внесено грошові кошти в розмірі 51210,82 грн.

Беручи до уваги положення п. 3.5 угоди, за змістом яких слідує, що визначення суми кредиту, що може бути доступна клієнту протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії здійснюється банком в межах встановленого договором максимального ліміту без будь-яких обмежень, і враховуючи, що ОСОБА_2 не висловлював первісному кредитору заперечень щодо збільшення кредитного ліміту, а користувався такими коштами і збільшення ліміту не перевищувало його максимального розміру, передбаченого угодою (200 000 грн.), то суд вважає неспроможними доводи відповідача щодо протиправного збільшення АТ «Альфа-банк» наданого йому кредитного ліміту.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2020 року № 911/19/19 значиться про те, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Отже, беручи до уваги строк кредитування, розмір тіла кредиту, нарахованих процентів та інших платежів, а також розмір коштів, які були внесені відповідачем на виконання взятих на себе зобов`язань, провівши відповідний розрахунок, суд установив, що заборгованість ОСОБА_2 за угодою від 20 липня 2017 року становить 17362,66 грн. (40054,48 грн. + 28519,06 грн. - 50210,82 грн.), що є різницем між сумою тіла кредиту, процентів та інших платежів, нарахованих за період строку кредитування (з 20 липня 2017 року по 20 липня 2020 року) та коштами внесеними відповідачем на погашення заборгованості.

З копій договору факторингу від 20 грудня 2021 року № 4, укладеного між

АТ «Альфа-банк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», витягу з додатку до цього договору

від 20 грудня 2021 року № 1-1, акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року, платіжного доручення від 20 грудня 2021 року № 34291 вбачається, що

АТ «Альфа-банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_2 за угодою від 20 липня 2017 року.

За таких обставин, враховуючи, що право вимоги до ОСОБА_2 за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії

від 20 липня 2017 року, укладеною з АТ «Альфа-банк», перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», то суд вбачає підстави для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості в розмірі 17362,66 грн.

При цьому, суд зауважує, що оскільки первісний кредитор АТ «Альфа-банк» і відповідач ОСОБА_2 у п. 9 угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20 липня 2017 року домовилися про збільшення позовної давності у спорах, що виникають у зв`язку з цією угодою, до 50 років, що відповідає положенням ч. 1 ст. 259 ЦК, тому суд відхиляє доводи ОСОБА_2 щодо спливу позовної давності. Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 січня 2024 року в справі № 204/7787/21.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 1437,69 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 47,48%.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Із копій договору про надання юридичних послуг від 2 жовтня 2023 року № 02/10-23, додаткового договору № 3 від 25 січня 2024 року, укладених між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний клуб» (ТОВ «Перший інвестиційний клуб»), та акту приймання передачі виконаних робіт від 25 січня 2024 року № 3 вбачається, що ТОВ «Перший інвестиційний клуб» надало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» юридичні послуги, які полягали у: первинній консультації у справі (витрачений час: 1 год., вартість 1000 грн.), правовому аналізі наявних документів, правовій ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (витрачений час 3 год., вартість: 3000 грн.), підготовці та поданні позовної заяви (витрачений час: 3,1 год., вартість:

3100 грн.). Загальна вартість наданих послуг 7100 грн.

Копією платіжної інструкції від 26 січня 2024 року № 391 підтверджено сплату ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» ТОВ «Перший інвестиційний клуб» грошових коштів в розмірі 7100 грн. за договором про надання юридичних послуг від 2 жовтня 2023 року

№ 02/10-23.

Відповідно до статті 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Суд зауважує, що поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «надання юридичних послуг». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість надання юридичних послуг може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом.

Отже, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ст. 141 ЦПК. Такого ж висновку дійшов й Верховний Суд у своїй постанові від 21 березня 2024 року в справі № 604/423/23.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено доказами надання йому вказаних вище юридичних послуг адвокатом, відсутні підстави вважати, що такі витрати є витратами на професійну правничу допомогу, а тому вони не підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії

від 20 липня 2017 року в розмірі 17362 (сімнадцять тисяч триста шістдесят дві) гривні

66 (шістдесят шість) копійок та 1437 (одну тисячу чотириста тридцять сім) гривень

69 (шістдесят дев`ять) копійок судового збору.

У решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 27 травня 2024 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 40340222).

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Суддя: В.Б. Требик