Справа № 482/1127/24
Номер провадження 2-з/482/14/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Сергієнко С.А., розглянувши матеріали заяви представника заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

До Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшла заява про забезпечення позову (про визнання заповіту недійсним), у якій представник заявника просить забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії Приватному нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денису Вадимовичу, а саме: видавати свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до розгляду справи у суді.

Необхідність забезпечення позову представник заявника обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід Заявника ОСОБА_2 . Останні роки життя він проживав в АДРЕСА_1 та мав на праві власності за цією адресою будинок. Заявник ОСОБА_3 був його єдиним спадкоємцем першої черги за законом (онуком), який прийняв спадщину замість батька ОСОБА_3 , сина дідуся, який помер раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний

строк через свого представника звернувся із заявою до Приватного нотаріуса

Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко

Дениса Вадимовича про прийняття спадщини після смерті дідуся, але одержав

Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.05.2024 р., так в ній

зазначено, що наявні невідомі спадкоємці за заповітом, які усунули заявника від

права на спадкування після смерті дідуся шляхом прийняття спадщини за заповітом

також.

Заявник обурений наявністю заповітів дідуся (їх два: окремо на грошові кошти, а

окремо на будинок дідуся), оскільки останнім часом дідусь тяжко хворів, помер у віці

93 років, були випадки зловживання ним алкоголем, тому він не міг посвідчити

заповіти на сторонніх осіб, не розумів значення своїх дій та не міг ними володіти.

У постанові нотаріуса від 07.05.2024 року зазначається про наявність двох

заповітів, але не зазначається на кого вони були «нібито» видані. Не зазначається ні

прізвище, ні адреса цих людей. Тому ми не можемо навіть вказати їх по цій справі як

заінтересованих осіб, відповідачів. Окрім цього, Заявник ОСОБА_3 не може подати

позовну заяву до суду, оскільки не має прізвищ та адрес імовірних відповідачів. Окрім

цього, для оскарження, визнання недійсним заповітів, треба їх бачити, відповідно

витребувати їх у приватного нотаріуса Філіпенко Дениса Вадимовича, офіс якого

розташований в м. Новій Одесі. Тому, 23.05.2024 року заявником через свого

представника ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення доказів: витребування у

Приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської

області Філіпенко Дениса Вадимовича копію спадкової справи після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Також, підсудність поки визначається по м.Нова Одеса, оскільки основне

спадкове майно (спадковий будинок дідуся АДРЕСА_1 )

розташований саме у Новій Одесі.

Спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася 10 жовтня 2023

року, а строк для її прийняття закінчився 10 квітня 2024 року.

Також зазначав, що заявнику відомо, що приватний нотаріус ще не видав свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 спадкоємцям за

заповітом. Але, в будь-який момент це може статися.

Відповідно ці спадкоємці за заповітом знімуть в банківській установі успадковані грошові кошти та зареєструють в реєстрі прав власності на своє ім`я житловий будинок, що унеможливить в майбутньому повернути ці кошти та відповідно оформити на ім`я Заявника спадкове майно у разі визнання у судовому порядку заповіту недійсним. Це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Тому, є за доцільне, перед поданням позову про визнання заповітів недійсними, застосувати забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії Приватному нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денису Вадимовичу, а саме: видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ( адреса нотаріуса: АДРЕСА_2 ).

Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_3 має намір подати позовну заяву про визнання заповітів не дійсними, а невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може нівелювати значення рішення у цій справі і призвести до необхідності звернення до суду із іншими позовними заявами для можливого захисту права ОСОБА_3 на спадкове майно і кошти.

Видом забезпечення позову позивач обрав встановлення заборони вчиняти певні дії Приватному нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денису Вадимовичу, а саме: видавати свідоцтва про право на спадщину за

заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до

розгляду справи у суді.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, і забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті, це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд також враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Також судом, враховано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову, суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Враховуючи характер позову про намір пред`явити який вказує представник заявника, та вимогип.1 ч.1 та ч.3 ст. 150 ЦПК України стосовно співмірності із заявленими позивачем вимогам, суд вважає що заява про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії Приватному нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денису Вадимовичу, а саме: видавати свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до розгляду справи у суді, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-157, 258-260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити Приватному нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денису Вадимовичу, видавати свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до розгляду справи у суді і набрання кінцевим рішенням законної сили.

Стягувач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3

Боржник: Приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Денис Вадимович, АДРЕСА_2

Строк пред`явлення даної ухвали до виконання - 3 роки.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і виконується негайно, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя: С.А. Сергієнко