Справа № 2-3831/2010
Провадження № 4-с/344/14/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Ласки І.О.

за участю учасників справи:

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Паньківа В.Я.

заінтересованої особи 1 ОСОБА_2

представника заінтересованої особи 2 Гвоздецької Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

15 березня 2024 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, скаржник вказує, що 29 лютого 2024 року старший державний виконавець Гвоздецька Руслана Володимирівна винесла постанову про накладення штрафу (ВП № 20583294). У даній постанові державний виконавець вказала, що постановою від 02 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження № 20583294 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3831 від 02 серпня 2010 року. З дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 станом на 29 лютого 2024 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 215842,91 гривень, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Як наслідок виконавець постановила накласти на нього штраф на користь стягувача ОСОБА_4 у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 107921,46 гривень, посилаючись на пункт 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає такі дії старшого державного виконавця Гвоздецької Р.В. протиправними, а постанова про накладення штрафу від 29 лютого поточного року підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Під час винесення даної постанови державний виконавець не з`ясувала причин виникнення заборгованості по сплаті аліментів, не переконалась у тому, чи скаржник умисно ухилявся від сплати аліментів та чи є підстави у стягувача на стягнення з нього аліментів на обох дітей, що призвело до неправильного розрахунку заборгованості.

Свої доводи обґрунтовує наступними фактами.

20 жовтня 2004 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрував з ОСОБА_4 шлюб.

За час шлюбу з ОСОБА_4 у скаржника народилось двоє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У 2010 році ОСОБА_4 звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. За наслідками розгляду даної справи № 2-3831/2010 року суд 01 червня 2010 року ухвалив рішення, яким вирішив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 350 гривень щомісячно на кожну дитину.

10 лютого 2011 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області на звернення ОСОБА_4 з позовом про розірвання шлюбу у справі № 0907/2-3409/2011 року ухвалив рішення про розірвання шлюбу.

З моменту припинення спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (з початку 2010 року) і до сьогоднішнього дня старший син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває лише на його утриманні та вихованні (даний факт може підтвердити особисто син ОСОБА_5 ), а молодший син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з ОСОБА_4 .

Скаржник звертає увагу суду, що після прийняття рішення про стягнення з нього аліментів вони з відповідачем домовились, що остання не буде звертатись у виконавчу службу для примусового стягнення аліментів, так як він буде виховувати і утримувати старшого сина ОСОБА_5 , а на її утриманні буде молодший син ОСОБА_6 .

Проте стягувач не дотримала свого слова та ще у 2010 році ОСОБА_4 подала пакет документів у виконавчу службу на стягнення аліментів зі скаржника. За наслідками поданих документів старший державний виконавець ОСОБА_7 02 серпня 2010 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

З моменту відкриття виконавчого провадження і до 07 березня 2024 року скаржник не знав, що по відношенню до нього є будь-які виконавчі провадження, у тому числі за несплату аліментів. Працівниками державної виконавчої служи жодним чином не повідомлялось ОСОБА_1 , що є заборгованість по несплаті аліментів на утримання дітей, жодних процесуальних дій не проводилось та не надсилались будь-які виконавчі документи.

Про вказане провадження скаржник дізнався 07 березня 2024 року, коли на його адресу надійшов лист з постановами про накладення штрафу від 29 лютого 2024 року (ВП № 2058294); про арешт майна боржника від 29 лютого 2024 року (ВП № 2058294); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 29 лютого 2024 року.

Після цього ОСОБА_1 звернувся до старшого державного виконавця ОСОБА_8 з проханням надати йому копії виконавчого листа, довідки про розрахунок заборгованості по аліментах та постанову про відкриття провадження. Дані документи він отримав 11 березня поточного року.

ОСОБА_4 майже взагалі не цікавиться долею старшого сина ОСОБА_5 , не бере участь у його вихованні та жодним чином не утримує його у фінансовому плані. Такою участю займається лише він та повністю утримую його як фінансово, так і матеріально.

Також під час винесення постанови про накладенню штрафу і розрахунку його розміру державний виконавець ОСОБА_8 не врахувала того, що відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону №1404- VIII введена лише з 28 серпня 2018 року, а тому штраф може бути нарахований лише на суму заборгованості, яка утворилася після 28 серпня 2018 року. Проте головний державний виконавець суму штрафних санкцій визначив із сукупного розміру заборгованості, яка утворилася з моменту відкриття виконавчого провадження.

З врахуванням викладеного, скаржник не погоджується щодо правомірності накладення штрафу та вважає, що постанова про накладення штрафу від 29 лютого 2024 року є протиправною та підлягає скасуванню.

За наведених обставин скаржник просить поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду за захистом порушеного права; визнати протиправними дії старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гвоздецької Руслани Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 29 лютого 2024 року в межах виконавчого провадження № 20583294; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гвоздецької Руслани Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 29 лютого 2024 року в межах виконавчого провадження № 20583294 (а.с. 1-6).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 26-27).

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року скаргу прийнято до розгляду (а.с. 28).

08 квітня 2024 року від представника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу, в якому просить у задоволенні скарги відмовити, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою (а.с.45-48).

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та представник скаржника адвокат Паньків В.Я. підтримали вимоги скарги на підставах, викладених у скарзі, просили задовольнити.

Заінтересована особа 1 ОСОБА_3 у судовому засіданні вирішення скарги поставила на розсуд суду.

Представник заінтересованої особи 2 Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гвоздецька Р.В. у судовому засіданні просила у задоволенні скарги відмовити, вважаючи,що підстав для скасування постанови немає.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду пояснив, що є сином учасників справи, з 5 років він живе з батьком, а молодший брат з матір`ю.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні правовідносини.

Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_4 (а.с. 7-8).

02 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Юраш І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-3831, виданого 02 липня 2020 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів (а.с. 9).

ОСОБА_1 станом на 29 лютого 2024 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 215 842,91 грн. (а.с. 10-12).

Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 (а.с.13).

01 червня 2010 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено рішення, що набрало законної сили 14 червня 2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердому грошовому розмірі по 350,00 грн щомісячно. Починаючи з 31 березня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14).

10 лютого 2011 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що набрало законної сили 21 лютого 2011 року (а.с. 15).

29 лютого 2024 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гвоздецькою Русланою Володимирівною винесено постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП 20583294 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердому грошовому розмірі по 350,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31 березня 2020 року (а.с. 16).

29 лютого 2024 року старшим державним виконавцем Гвоздецькою Русланою Володимирівною винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (а.с. 17).

29 лютого 2024 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гвоздецькою Русланою Володимирівною винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 20583294 (а.с.18).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Згідно довідки-розрахунку, ОСОБА_1 має заборгованість по аліментах станом на 01 жовтня 2010 року у розмірі 11652.58 грн, у квітні 2010 року сплачено аліменти у розмірі 540,00 грн, у листопаді 2010 року - 120,00 грн, у лютому 2011 року - 300,00 грн (а.с.49).

22 лютого 2024 року ОСОБА_2 зверталася до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про вжиття заходів щодо ОСОБА_1 , який не сплачує аліменти на двох дітей, сума заборгованості перевищує 215 000,00 грн (а.с. 50).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Стаття 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до статті 449 Цивільного процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скаржник у заяві про поновлення строку зазначає, що постанову про накладення штрафу від 29 лютого 2024 року отримав лише 07 березня 2024 року (а.с. 13-14).

Докази на спростування цього в матеріалах справи відсутні та учасниками справи не надані.

Позивач надав скаргу до суду 15 березня 2024 року.

За таких обставин та за відсутності інших даних про отримання скаржником оскаржуваної постанови суд приходить до висновку про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частинами першою-другою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців

Так, згідно частини першої-другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки; 6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Як встановлено у пунктах 16, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 05 липня 2018 року № 2475-VIII, яким статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено частиною чотирнадцятою, зокрема, такого змісту:«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року, справа №2610/27695/2012, провадження № 14-37цс21, зазначила, що не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія).

Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).

Положення абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу, а тому є безпідставними доводи скарги в тому, що державний виконавець не мав права застосовувати частину чотирнадцяту статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №2-430/09 (провадження №61-12614св19).

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону. Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

В оскаржуваній постанові від 29 лютого 2024 року наявні відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (215842,91 грн), що відповідає вимогам пункту 7 розділу І Інструкції № 512/5.

Також під час ухвалення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, державний виконавець керувався частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює спірні правовідносини під час стягнення аліментів, про що зазначено у самій постанові.

Посилання скаржника на те, що його старший син проживає з ним з 5 років та він його повністю утримує як фінансово, так і матеріально, суд приймає до уваги, але жодними доказами дані обставини не підтверджені та на момент прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу відомо останньому не було.

Крім того, під час прийняття постанови про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, в обов`язки державного виконавця не входить обов`язок перевіряти, з ким саме проживає дитина, на утримання якої сплачуються аліменти.

Наявність домовленості про непред`явлення стягувачем ОСОБА_4 виконавчого документа до державної виконавчої служби спростовується постановою про відкриття виконавчого провадження від 02 серпня 2010 року, а також довідкою-розрахунком, з якої вбачається, що у квітні 2010 року було сплачено аліменти у розмірі 540,00 грн, у листопаді 2010 року - 120,00 грн, у лютому 2011 року - 300,00 грн (а.с.49).

Також оскаржувана постанова була прийнята після звернення ОСОБА_3 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про вжиття заходів щодо ОСОБА_1 , який не сплачує аліменти на двох дітей (а.с. 50).

Таким чином, постанова від 29 лютого 2024 року прийнята у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи те, що підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відсутні, тому не підлягають визнанню і вимоги скарги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу, як похідні вимоги.

У частині першій статті 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, перевіривши, чи діяв державний виконавець відповідно до вимог чинного законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія, своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог скарги у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 1, 2, 5, 10, 18, 26, 27, 37, 39, 56, 59, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись статтями 4, 10-13, 76-81, 89, 259-261, 354, 355, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи

Скаржник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа 1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа 2 - Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження: вул. Галицька, буд. 45, м. Івано-Франківськ.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 травня 2024 року.

Повний текст ухвали складено 24 травня 2024 року.

Суддя Мелещенко Л.В.