ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/620/24Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/916/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №594/620/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ДЕЙНЮК Марії Петрівни на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2024 року, ухвалене суддею Губіш О.А., дата складення повного тексту не зазначено, в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Факторинг партнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 17.01.2022 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії № 81, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит з лімітом у розмірі 12000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено договір факторингу №18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики № 81 від 17.01.2022, укладений між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_2 .

Станом на 08.04.2024 загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем становить 30299.80 грн, з яких:

- 12000 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 18299.80 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

ТОВ «Факторинг партнерс» також понесено витрати по сплаті судового збору в сумі 3028.00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 9000.00 грн.

Виходячи із наведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії №81 (пролонгація) від 17.01.2022 в сумі 30299.80 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028.00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 9000.00 грн.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 22.07.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором позики № 81 від 17.01.2022 в розмірі 17128.80 грн, що складається з суми заборгованості за тілом кредиту 12000.00 грн та суми заборгованості за відсотками 5128.80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ТОВ «Факторинг Партнерс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1695.68 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ТУ від 22.05.2003 для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про електронні довірчі послуги» №2155-VIII від 05.10.2017, кваліфікована електронна довірча послуга формування, перевірки та підтвердження кваліфікованої електронної позначки часу включає:

- формування кваліфікованої електронної позначки часу;

- передачу кваліфікованої електронної позначки часу користувачеві електронної довірчої послуги.

Кваліфікована електронна позначка часу має презумпцію точності дати та часу, на які вона вказує, та цілісності електронних даних, з якими ці дата та час пов`язані.

Отже, вказує, що дата (час) накладання електронного підпису повинна бути безпосередньо зазначена на електронному документі, оскільки на електронному документі має бути використана кваліфікована електронна позначка часу. Однак, як зазначає апелянт, в договорі позики не містяться дані щодо часу накладання електронного підпис Відповідачем.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та не надав їм жодної правової оцінки стосовно того, що Позивачем додано до позовної заяви Загальні умови надання грошових коштів у позику в редакції від 12.10.2021, які нібито підписані Відповідачем одноразовим ідентифікатором, при цьому на одному аркуші вказаного документу зазначено, що такий підписано 10.09.2021 за допомогою СМС-ідентифікатора 0151, на іншому аркуші цього ж документу вже зазначено, що його підписано Відповідачем 16.12.2021 за допомогою СМС-ідентифікатора 6923.

Тобто, як вказує апелянт, ще задовго до нібито укладання договору позики, який як стверджує Позивач було укладено між первісним кредитором, ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», та Відповідачем саме 17.01.2022, Відповідачем було підписано Загальні умови надання грошових коштів у позику в редакції від 12.10.2021, та ще й було підписано 10.09.2021, в редакції від 12.10.2021, тобто в редакції якої станом на 10.09.2021 не існувало.

Отже, зважаючи на те, що в договорі позики не містяться дані щодо часу накладання електронного підпису Відповідачем, а також зважаючи на зазначені вище розбіжності щодо дати підписання Відповідачем Загальних умов надання грошових коштів у позику в редакції від 12.10.2021 (чи то 10.09.2021, чи то 16.12.2021) та беручи до уваги не надання Позивачем доказів на підтвердження факту того, що під час укладення вказаного вище договору позики саме Відповідач проходив верифікацію, та зважаючи на те, що Відповідач заперечує факт укладання з первісним кредитором, ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» договору позики, відповідно, висновки суду першої інстанції щодо укладання між Відповідачем та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» договору позики 17.01.2022 ґрунтуються виключно на припущеннях.

Водночас, як вказує апелянт, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з Відповідача заборгованість за нібито укладеним кредитним договором на підтвердження факту надання Відповідачеві та користування Відповідачем кредитними коштами, в оскаржуваному рішенні посилається виключно на обставину не спростування Відповідачем факту надання первісним кредитором Відповідачеві кредитних коштів та користування Відповідачем такими коштами.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних письмових доказів на підтвердження факту надання первісним кредитором Відповідачеві та користування Відповідачем кредитними коштами. Позивачем було додано до позовної заяви лише розрахунок заборгованості та довідку сервісу онлайн платежів іРау.ua, які не є первинними документами.

Вказує, що суд першої інстанції фактично переклав обов`язок доказування факту надання та користування Відповідачем кредитними коштами на останнього, тим самим створивши переваги для Позивача як учаснику спору.

Стверджує, що доданий Позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України у постанові від 11.03.2015 у справі №6-16це15.

З огляду на викладене вважає, що суд першої інстанції дійшов висновку про факт отримання та користування Відповідачем кредитними коштами за кредитним договором, нібито укладеним між Відповідачем та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», за відсутності в матеріалах справи письмових доказів, первинних документів на підтвердження факту отримання та користування Відповідачем такими кредитними коштами.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг партнерс» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зазначає, що до лютого 2022 року, до введення в дію Додаткових вимог до договорів, що укладаються у вигляді електронного документа (постанова НБУ від 03.11.2021 №113) електронні правочини із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем (в тому числі кредитні договори) і Кредитодавець і Споживач мали право підписувати не лише електронними цифровими підписами (кваліфікованими електронними підписами), а й ще 2 (двома) способами, наведеними у статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (зокрема і електронним підписом одноразовим ідентифікатором). І якщо кредитний договір до лютого 2022 року підписаний Сторонами, зокрема і електронним підписом одноразовим ідентифікатором, він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

Вважає, що відповідач помилково ототожнює процес підписання документів в електронному вигляді шляхом накладення електронного цифрового підпису за допомогою кваліфікованого сертифіката та підписання документів за допомогою одноразового ідентифікатора. Проте, це поняття, які передбачають абсолютно різний механізм підписання.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Отже, вказує, що договір було підписано не кваліфікованим цифровим підписом, а електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Стверджує, що укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т.ч. щодо порядку нарахування та оплати процентів за Договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами в порядку та на умовах, визначених Договором, Позичальник був ознайомлений з умовами Договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання Договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків.

Також вказує, що на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 12000.00 грн. Враховуючи, що ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного між сторонами договору.

Зазначає, що в матеріалах справи наявний лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування 17.01.2022 о 20:29:15 на картковий рахунок НОМЕР_1 кредитних коштів. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у реєстраційній анкеті клієнта та який власноруч зазначено Позичальником.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на нібито укладений 17.01.2022 в електронній формі між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_2 кредитний договір №81, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 12000 грн та зобов`язався його повернути у передбачений договором строк.

Відповідно до п.п.1.1.1. Договору позики сторони погодили тип процентної ставки «фіксована». Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання позичальником умов договору та становить:

- знижена процентна ставка, фіксована, становить 1.42 % за день (520.00% річних) від суми позики в межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.1. цього Договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарного дня, що слідує за датою закінчення такого строку;

- стандартна процентна ставка, фіксована, становить 2.60% за день (950.00% річних) від суми позики та застосовується в межах строку надання позики, зазначеного в п.1.1. цього Договору, якщо позичальник не виконав умови, зазначені в п.п.1.1.1.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Положеннями п.2.1. Договору позики встановлено, що позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційній анкеті клієнта-позичальника.

Пунктом 2.2. Договору позики встановлено, що датою надання позики є дата списання грошових коштів з поточного рахунку позикодавця на банківський картковий рахунок позичальника, передбачений у п.2.1. цього договору.

Згідно з п.2.3. Договору позики у випадку проведення сторонами пролонгації/реструктуризації заборгованості за раніше укладеним Договором позики, позика позичальнику надається шляхом погашення позикодавцем заборгованості за раніше укладеним Договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням позичальником заборгованості за цим договором в розмірі, що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім договором позики.

Положеннями п.3.1. Договору позики передбачено, що позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до цього Договору, є його невід`ємною частиною та підписується позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді СМС-коду). Графік платежів розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті системи.

Згідно додатків №1 та №2 до договору від 17.01.2022, загальна вартість кредиту становіть 17128.80 грн та складається із суми кредиту в сумі 12000 грн та процентів за користування кредитом в сумі 5128.80 грн.

Вказане відображено і в паспорті споживчого кредиту.

Згідно довідки сервісу онлайн платежів iPay.ua, 17.01.2022 о 22:29:15 було успішно перераховано та зараховано на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 131883489, грошові кошти в сумі 12000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом 08.04.2024 за період з 17.01.2022 до 14.10.2024 в ОСОБА_2 виникла заборгованість в сумі 30299.80 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 12000 грн та відсотками в сумі 18299.80 грн.

18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія».

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу, ОСОБА_2 є боржником на суму 30299.80 грн за договором №81.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять докази підтвердження укладення кредитного договору між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та відповідачем, а також невиконання останнім його вимог щодо повернення кредитних коштів.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Так, порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі за текстом - Закон) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема долучених позивачем копій договору позики №81 від 17.01.2022, графіку платежів №81-1 від 17.01.2022, паспорту позики від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», загальних умов надання грошових коштів у позику ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», на останніх міститься, нібито, електронний підпис ОСОБА_2 , здійснений за допомогою одноразового ідентифікатора (СМС-код).

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що на документі під назвою «загальні умови надання грошових коштів у позику» ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», а саме а.с.14 (зворот) мітиться дата його підписання 10.09.2021 та ідентифікатор ОСОБА_2 0151, і у цьому ж документі на а.с. 18 (зворот) мітиться дата його підписання 16.12.2021 та ідентифікатор ОСОБА_2 6923, при тому, що редакція вказаного документа від 12.10.2021, що вбачається з його титульної сторінки (а.с.13), тобто вказаний документ, нібито, був підписаний відповідачем двічі, як до 12.10.2021, так і після, при цьому різними ідентифікаторами, що свідчить про його недостовірність.

Більше того, на самому ж договорі позики від 17.01.2022 №81, графіку платежів №81-1 від 17.01.2022 та паспорту позики від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» мітиться ідентифікатор ОСОБА_2 вже іншого номера - 4489.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що договір було підписано не кваліфікованим цифровим підписом, а електронним підписом одноразовим ідентифікатором, посилаючись при цьому на ЗУ «Про електронну комерцію».

Як зазначалось вище, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Згідно з долученої до позовної заяви Довідки про ідентифікацію по договору №81 від 17.01.2022, виданою директором ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», ОСОБА_2 ідентифікований товариством, а одноразовий ідентифікатор «4489» був відправлений на мобільний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, зазначена вище Довідка про ідентифікацію створена ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», яке є заінтересованою особою та не може беззаперечно свідчити про приналежність мобільного номеру НОМЕР_2 саме відповідачу, враховуючи також і те, що в жодних інших, наявних в матеріалах справи доказах, в тому числі договорі позики та паспорту позики немає даних про приналежність вказаного вище мобільного номера саме відповідачу ОСОБА_2 .

Це ж стосується і переказу відповідачу коштів в сумі 12000 грн на картку № НОМЕР_1 , яку, як вказує скаржник, останній зазначав при заповненні заявки на отримання кредиту, оскільки ні зі змісту кредитного договору, ні інших доказів у справі не вбачається інформації про зазначення відповідачем будь-якої банківської картки, в тому числі і вказаної позивачем, а платіжне доручення про переказ коштів в сумі 12000 грн на вказану картку від 02.02.2024 не свідчить про переказ коштів саме відповідачу.

У відповідності до ч.3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На переконання колегії суддів, наявні в матеріалах справи докази не свідчать беззаперечно про укладення між ОСОБА_2 та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» договору позики №81 від 17.01.2022 та, відповідно, наявність у відповідача заборгованості.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, яким суд першої інстанції не дав належну оцінку, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.05.2024 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають новому розподілу.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ДЕЙНЮК Марії Петрівни - задовольнити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №81 від 17.01.2022 , - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений останнім судовий збір в сумі 4542 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді