КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824//8663/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 вересня 2004 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва за актовим записом № 1126. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя у сторін поступово погіршувалось. Подружжя має зовсім різні погляди на життя, не сумісність характерів. Сімейні стосунки фактично розірвані. Подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде, сімейного життя та шлюбних стосунків не підтримує. Рішення позивачки щодо розірвання шлюбу є виваженим, переконана, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу неможливе та суперечить її особистим інтересам, а підстав для примирення вона не вбачає.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 15 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва (актовий запис № 1126) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано та визнано його припиненим з дня набрання рішенням суду законної сили.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 змінено на « ОСОБА_2 ».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права і обов`язки подружжя та не мають взаєморозуміння, тому на підставі статей 104, 105, 110-112 СК України суд дійшов висновку, що дана сім`я носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам позивачки, впливати на психоемоційний стан сторін, а отже підстав для збереження надалі міцної та здорової сім`ї не вбачається.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач через представника - адвоката Стовбу А.В. звернувся з апеляційною скаргою,в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи й порушення норм процесуального права, та закрити провадження у даній справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що на момент подання ОСОБА_2 позову про розірвання шлюбу у провадженні цього ж суду вже існував аналогічний позов ОСОБА_1 .

Крім того, на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення аналогічне судове рішення вже набрало законної сили у справі № 758/10622/21, а відповідач вже зареєстрував новий шлюб.

Відтак, відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у цій справі підлягає закриттю, оскільки наявні два судових рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відзив позивачки на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов. В силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Стовба А.В. підтримала апеляційну скаргу та доводи, викладені в ній, просила скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомила, тому колегія суддів дійшла висновку, що її неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 15 вересня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено відповідний актовий запис № 1126.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тривалий час сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, оскільки мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень, які перебувають у відкритому доступі, заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року у справі № 758/10622/21 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1126.

Вказане заочне рішення не переглядалося у встановленому законом порядку та набрало законної сили 20 січня 2022 року.

Таким чином, на дату ухвалення у даній справі Подільським районним судом м. Києва оскаржуваного заочного рішення від 20 липня 2023 року, яким шлюб між сторонами розірвано, вже існувало судове рішення у спірних цивільно-правових відносинах, яке набрало законної сили.

Суб`єктний склад сторін за пред`явленими позовними вимогами у справі № 758/10622/21 та у цій справі, яка наразі переглядається в апеляційному порядку, предмет та підстави позовів є тотожними.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).

З огляду на викладене, оскільки заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року у справі № 758/10622/21, що набрало законної сили, ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у даній справі, колегія суддів вважає наявними підстави для застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 та частин першої статті 377 ЦПК України, оскільки щодо заявлених вимог про розірвання шлюбу є таке, що набрало законної сили судове рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно із частиною другою статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи і апеляційна скарга не містять.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 367 - 369, 372, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року скасувати.

Провадження у справі № 758/15234/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 травня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній