Справа № 309/1878/24
Провадження № 4-с/309/5/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: Сідей Я.Я.

секретаря судового засідання: Свистак К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст скаргу ОСОБА_1 на дії Хустського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії Хустського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,4000 га., кадастровий номер :01:07:0711:00206. Маючи намір перереєструвати дану земельну ділянку 29.03.2024 р. звернулась до нотаріуса, де їй було повідомлено, що наявна заборона на відчуження об`єктів нерухомого майна, які накладені постановою відділу ДВС Хустського РУЮ № 9468964 від 30.01.2010 року, тип обтяження арешт нерухомого майна, обтяжувач відділ ДВС Хустського РУЮ. 02.04.2024 р. при зверненні до Хустського відділу ДВС їй було повідомлено, що виконавчих проваджень щодо неї на виконанні у відділі немає, також немає і в архівних реєстрах за 30.01.2010 р. жодних виконавчих проваджень, які б відкривались на її прізвище. Відомості про неї як боржника в єдиному реєстрі боржників відсутні. Просить суд скасувати обтяження на нерухоме майно № 9468964 від 30.01.2010 року, тип обтяження арешт нерухомого майна, обтяжувач відділ ДВС Хустського РУЮ.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_1 адвокат Іляшкович Н.В. не з`явилась. Подала суду заяву про розгляд скарги у її відсутності. Скаргу підтримує та просить задовольнити.

Представник Хустського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду пояснення від 30.04.2024 р. у яких просив відмовити у задоволенні скарги з підстав, викладених у них.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд вважає, що вимоги скарги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підтверджено, що майно ОСОБА_1 перебуває під арештом, на підставі постанови від 30.01.2010 року відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції.

Відповідно до наданих уповноваженим представником 30.04.2024 р. письмових пояснень вбачається, що згідно бази даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 15203722 з примусового виконання виконавчого листа № 2-183/09 від 15.09.2009 р., виданого Хустським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» завдані збитки в розмірі 1000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 76,50 грн. та ІТЗ розгляду справи в сумі 60 грн.. В межах даного виконавчого провадження 08.10.2009 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 05.05.2010 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа так як у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В той же час, відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст.1Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 1ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з ч.ч 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08; від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21); від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року (справа № 712/12136/18, провадження № 61-4726сво19) дійшов висновку, що позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу не скасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, суд приходить до висновку, що арешт накладений на майно ОСОБА_1 , порушує її право власності, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно судом не вбачається, а тому його право підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати відповідний арешт.

Виходячи з наведеного суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Хустського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: «Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 948964; Зареєстровано: 30.01.2010 року 16:23:39 за № 9468964 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 30.01.2010 року, відділ ДВС Хустського РУЮ; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; Власник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; АДРЕСА_1 , у виконавчому документі відсутні відомості щодо ІДН боржника; Заявник: Відділ ДВС Хустського районного управління юстиції».

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її ухвалення до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Хустського

районного суду: Сідей Я.Я.