Головуючий у І інстанції Фінагеєва І.О.
Провадження № 22-ц/824/7676/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 25 жовтня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0352/10/2021/0429, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 256 000,00 грн. на придбання автомобіля KIA SPORTAGE, 2021 року випуску. Кредит надавався з 25 жовтня 2021 року до 24 жовтня 2025 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 жовтня 2021 року сторони уклали договір застави транспортного засобу, за яким позичальниця передала у заставу банку автомобіль KIA SPORTAGE, 2021 року випуску.

Крім того, 25 жовтня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 0352/10/2021/0429-Р, згідно з умовами якого ОСОБА_2 , як поручитель, взяв на себе зобов`язання позичальниці за кредитним договором.

Позивач вказав, що Банк належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти, натомість відповідачі покладені на них обов`язки у повному обсязі не виконали, у зв`язку із чим у них перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 192 124,29 грн.

Позивач направляв відповідачам письмові вимоги про виконання зобов`язання, проте останні вказані порушення не усунули та на вимоги позивача не відреагували.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 192 124,29 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 186 606,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 170 642,84 грн. та простроченої заборгованості у розмірі 15 963,16 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 2 799,15 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що 20 листопада 2023 року представником Банку на електронну адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області було направлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з наданням часу для узгодження мирової угоди, однак, суд не взяв до уваги вказане клопотання позивача та не призначив судове засідання на іншу дату після першої неявки представників, що є процесуальним порушенням прав сторін.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення відповідачам копій апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, які повернулись до апеляційного суду за закінченням терміну зберігання. Таким чином, відповідачі не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги позивача до апеляційного суду не направили.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 124,29 грн.), апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із приписами ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що25 жовтня 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0352/10/2021/0429, за умовами якого Банк надав позичальниці кредитні кошти на суму 256 000,00 грн. на придбання автомобіля KIA SPORTAGE, 2021 року випуску. Строк користування кредитом встановлений до 24 жовтня 2025 року (а.с.6-14).

25 жовтня 2021 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали договір застави транспортного засобу KIA SPORTAGE, 2021 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.15-18).

Також, 25 жовтня 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 0352/10/2021/0429-Р, за умовами якого ОСОБА_2 поручився перед Банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 0352/10/2021/0429 (а.с.19-20).

Встановлено, що 30 вересня 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» направило засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 лист-вимогу № 129/22926/2022, в якому вимагало погасити заборгованість за кредитним договором № 0352/10/2021/0429, обсяг якої становив 225 114,28 грн. (а.с.28-32).

28 жовтня 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» направило засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , як поручителю, лист-вимогу № 129/25944/2022 про виконання зобов`язань за кредитним договором № 0352/10/2021/0429, позичальницею за яким є ОСОБА_1 (а.с.33-34).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 липня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.38).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 186 606,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 170 642,84 грн. та простроченої заборгованості у розмірі 15 963,16 грн., і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, Банк вказав, що його права як позикодавця на отримання коштів за кредитним договором порушене, оскільки відповідачі не виконали вимоги зобов`язання належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 256 000,00 грн. Факт перерахування коштів на суму 256 000,00 грн. ОСОБА_1 підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , IBAN НОМЕР_4 .

Вказані обставини свідчать про виконання Банком покладених на нього зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку № 2 до кредитного договору, та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних платежів у розмірі 5 448,00 грн. щомісячно з першого по десяте число кожного місяця шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на рахунок Банку.

Згідно з пунктом 1.3.1 кредитного договору за користування коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 0,01% річних та є фіксованою.

За змістом пункту 1.3.2 кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 5,01% річних та є фіксованою.

Пунктом 1.3.3. договору встановлений обов`язок зі сплати позичальником комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,7% від суми наданого кредиту за умови порушення будь-якого або кількох зобов`язань, встановлених пунктами 4.3.6-4.3.9 кредитного договору.

З відомостей, які містяться в розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0352/10/2021/0429 від 25 жовтня 2021 року та виписки з особового рахунку суд першої інстанції встановив, що, починаючи з червня 2022 року, відповідачка перестала виконувати зобов`язання за кредитним договором шляхом перерахування щомісячних платежів у розмірі 5 448,00 грн., в зв`язку із чим почала утворюватися заборгованість за кредитним договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Кредитні кошти отримані відповідачкою у споживчих цілях, а саме у особистих та сімейних цілях, про що вказану у пункті 1.1 кредитного договору.

Відповідно до вимог пункту 4.2.3 кредитного договору, кредитор вправі вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань, включаючи повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами, комісій, у разі, зокрема, невиконання боржником своїх зобов`язань за договором. Вимога про дострокове виконання боржником своїх зобов`язань за договором направляється у письмовому вигляді та підлягає виконанню протягом 30-ти днів з моменту отримання.

Згідно з наведеними умовами сторони дійшли згоди, що незважаючи на інші положення договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов`язань. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги.

Таким чином, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», при цьому, матеріали справи містять докази виконання кредитором обов`язку з направлення боржнику та поручителю досудової вимоги з метою досудового врегулювання спору.

Так, в кредитному договорі ОСОБА_1 зазначила адресу свого місця реєстрації: АДРЕСА_1 , а також адресу місця проживання: АДРЕСА_2 . За цими ж адресами кредитор направив 30 вересня 2022 року досудову вимогу боржниці, що підтверджується копіями поштових конвертів з трек-номерами 891 та 883.

ОСОБА_2 у договорі поруки зазначив адресу свого місця проживання: АДРЕСА_3 , за якою кредитор 28 жовтня 2022 року направляв йому поштову вимогу відповідно до копії конверта з трек-номером 044.

Протягом встановленого у вимозі строку боржниця та поручитель не виконали обов`язок з погашення заборгованості, що свідчить про порушення цивільного права кредитора на володіння належним йому майном, яке підлягає поновленню в судовому порядку.

З наданої виписки з особового рахунку місцевим судом встановлено, що позичальниця частково виконувала зобов`язання, в зв`язку з чим на погашення тіла кредиту зараховано 85 357,16 грн., таким чином, за тілом кредиту розмір заборгованості становить 170 642,84 грн.

З іншого розділу вказаної виписки суд встановив, що частина сплачених боржницею коштів була зарахована на прострочку своєчасно не сплаченої заборгованості за кредитом. Розмір нарахованої Банком простроченої заборгованості становив 54 463,16 грн., водночас заборгованість в цій частині була погашена у розмірі 38 500,00 грн., оскільки боржницею не були погашені платежі за червень та липень 2022 року, а також за березень 2023 року. Отже, сума простроченої заборгованості становить 15 963,16 грн.

Заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та інші передбачені договором платежі згідно з випискою з особового рахунку повністю погашені станом на березень 2022 року.

Таким чином, оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт неналежного виконання відповідачами своїх обов`язків, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення цієї заборгованості у розмірі, визначеному судом на підставі поданих позивачем письмових доказів з урахуванням платежів, сплачених позичальником на погашення кредитної заборгованості.

Колегія суддів, з урахуванням викладеного, погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» та солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 186 606,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 170 642,84 грн. та простроченої заборгованості у розмірі 15 963,16 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги клопотання позивача про відкладення судового засідання, яке було призначене на 21 листопада 2023 року та не призначив судове засідання на іншу дату, що є процесуальним порушенням прав сторін, не спростовують обгрунтованості висновків суду, так як з матеріалів справи вбачається, що судове засідання, призначене на 21 листопада 2023 року, судом було відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи, а рішення по справі було ухвалене у судовому засіданні, призначеному на 29 грудня 2023 року. Посилання на неповідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи апеляційна скарга позивача не містить.

Будь-яких доводів щодо неправильності висновків суду першої інстанції по суті справи та висновків суду в частині вирішення позовних вимог апелянт не наводить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду в частині не вирішення його клопотання про відкладення розгляду справи, що не являється підставою для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням вимог закону.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: