Справа № 158/698/24
Номер провадження 2-о/167/40/24
О К Р Е М А Д У М К А
судді Рожищенського районного суду Волинської області Н.В. Шептицької
20 травня 2024 року місто Рожище
20.05.2024 Рожищенський районний суд Волинської області у складі: головуючого судді Н.В. Шептицької, присяжних - Л.М. Дарій, Л.О. Клімук, розглянув цивільну справу № 158/698/24 (провадження № 2-о/167/40/24) за заявою ОСОБА_1 про усиновлення дітей, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області, як орган опіки та піклування, Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За наслідками розгляду даної цивільної справи суд більшістю голосів прийняв рішення про задоволення заяви та постановив:
«Заяву ОСОБА_1 про усиновлення дітей, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області, як орган опіки та піклування, Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Оголосити громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Ківерці Волинської області, усиновлювачем дітей:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Внести зміни до актового запису цивільного стану № 235 від 20 листопада 2015 року про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції у Волинській області, а саме:
- прізвище дитини змінити із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 »;
- по батькові дитини змінити із « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »;
- в графі «батько» вказати - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України;
- дату, місце народження та ім`я дитини - залишити без змін.
Внести зміни до актового запису цивільного стану № 236 від 20 листопада 2015 року про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції у Волинській області, а саме:
- прізвище дитини змінити із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 »;
- по батькові дитини змінити з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 »;
- в графі «батько» вказати - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України;
- дату, місце народження та ім`я дитини - залишити без змін».
Як передбачено ст. 293 ЦПК України, розгляд справ у порядку окремого провадження про усиновлення проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя.
За змістом ч. 1 ст. 35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім.
Згідно ч. 3 ст. 35 ЦПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Так, я не погоджуюсь із прийнятим у даній цивільній справі рішенням та вважаю за необхідне викласти окрему думку з огляду на таке.
Статтею 207 СК України визначено поняття усиновлення та його мету. Зокрема, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина та провадиться у найвищих інтересах дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Передумовою усиновлення є стійкий тісний психо-емоційний зв`язок між особою, що бажає усиновити дитину, та самою дитиною, а також взаємне бажання поріднитися.
Подання заяви про усиновлення дитини з метою отримання певної вигоди для себе не допускається. Така заява не може бути задоволена судом навіть у випадку, якщо дитина щиро цього бажає.
Постановляючи рішення про задоволення заяви у цій справі, суд виходив з того, що заявник ОСОБА_1 може бути усиновлювачем, а діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , можуть бути усиновленими, усиновлювання формально відповідає вимогам СК України, висновок органу опіки та піклування також формально відповідає необхідним вимогам.
Однак я вважаю, що такі обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи та суперечать доказам, дослідженим судом.
У ході судового розгляду під час заслуховування доводів заявника встановлено, що такий є військовозобов`язаною особою. Проте, зі слів заявника ОСОБА_1 , він є частково непридатним до військової служби. При цьому, будь-яких документів, які б підтверджували дані висловлювання ОСОБА_1 надати не зміг. Більше того, відповідно до висновку про стан здоров`я, виданого 09.02.2024 року КП «Ківерцівський центр первинної медичної допомоги Ківерцівської міської ради», А.Ю. Вілінець є «здоровим» (ас 46).
- шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено під час воєнного стану 30.01.2024 року, тобто за 37 календарних днів до подання в суд заяви про усиновлення (07.03.2024 року);
- 24.10.2023 року ОСОБА_2 (Фомінс) звернулася в Ківерцівський районний суд Волинської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка була мотивована тим, що, згідно діючого законодавства, боржник зобов`язаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, проте в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає, а тому ОСОБА_2 (Фомінс) змушена звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів. Заява про видачу судового наказу була задоволена, і ОСОБА_2 (Фомінс) був виданий даний наказ (матеріали цивільної справи № 158/3322/23, провадження № 24/0158/211/23);
- заява від імені ОСОБА_2 про надання згоди на усиновлення її двох неповнолітніх дітей посвідчена 15.02.2024 року;
- висновок про стан здоров`я заявника датований 09.02.2024 року;
- маючи постійне місце реєстрації (проживання) за адресою: АДРЕСА_1 , акт обстеження матеріально побутових умов проживання ОСОБА_1 ні ним, ні іншими учасниками судового процесу не був наданий;
- акт обстеження матеріально побутових умов проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ні ОСОБА_1 , ні іншими учасниками судового процесу не був наданий;
- з квітня місяця 2023 року по даний час ОСОБА_1 ніде офіційно не працює (ас 47-48), а, згідно його усних пояснень в судовому засіданні, джерелом його доходів є ремонт побутової техніки (кавоварок). При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що щомісячно отримує близько 25 000 грн, що дає йому можливість забезпечувати сім`ю. За таких обставин, звертаю увагу, що ОСОБА_1 , отримуючи щомісячно 25 000 грн від своєї роботи, не сплачує жодних податків та війського збору, що є джерелом наповнення Державного бюджету України та фінансування Збройних Сил України, що має життєве значення для громадян України та держави України в період військової агресії російської федерації проти України. Також звертаю увагу і наголошую на тому, що згідно п. 7 ч. 1 ст. 212 Сімейного кодексу України, не можуть бути усиновлювачами особи, які: не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу);
- висновок органу опіки та піклування Ківерцівської міської ради про доцільність усиновлення та його відповідність інтересам дітей (ас 49) датований 11.03.2024 року і є абсолютно немотивованим та необгрунтованим, містить формальні тези без обгрунтування, а в чому полягає доцільність усиновлення та яким інтересам дітей воно відповідає.
На моє переконання ні висновок про стан здоров`я, ні висновок про доцільність усиновлення, не можуть бути належними доказами у вказаній справі, а решта перелічених документів, зібрані поспіхом, що ймовірно може свідчити про бажання якнайшвидше вирішити питання про усиновлення.
Вважаю, що здобуті під час судового розгляду справи докази свідчать про те, що між заявником та ОСОБА_2 дійсно протягом певного часу мали місце романтичні відносини, однак доказів, що останні спільно проживали та вели спільне господарство не надали.
Я не вважаю, що ОСОБА_1 мав достатньо часу та можливостей для того, щоб полюбити неповнолітніх дітей, пізнати їх, здійснювати за ними догляд, виховувати їх та фактично бути для них татом. При цьому, придбання продуктів харчування та золотих прикрас для ОСОБА_2 , яка особливо наголошувала на цьому в судовому засіданні, не є тим матеріальним забезпеченням, якого потребують діти, та не свідчить, що заявник фактично виконував такий обов`язок по відношенню до дітей.
Так само і з відношення дітей до заявника не вбачалось, щоб діти дійсно вважали останнього татом та між ними був стійкий психо-емоційний контакт як між рідними та близькими людьми, членами однієї сім`ї. Певні вислови дітей, які мали місце лише після неодноразових уточнюючих запитань, вважаю такими, що були висловлені дітьми за вказівками дорослих, що зацікавлені у позитивному вирішенні даної справи.
На моє переконання ОСОБА_1 подав заяву про усиновлення двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 від попереднього шлюбу, маючи також одну спільну дитину, виключно з метою уникнення від призову на військову службу, оскільки, маючи трьох неповнолітніх дітей, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Як вже було зазначено вище, статтею 207 СК України визначено поняття усиновлення та його мету. Зокрема, приводом до усиновлення є бажання прийняти дитину у свою сім`ю на правах сина чи доньки і здійснюється воно з метою забезпечення гармонійних та стабільних умов життя цієї дитини у її найвищих інтересах. Передумовою усиновлення є тісний психо-емоціний зв`язок між особою, що бажає усиновити дитину та самою дитиною, а також взаємне бажання поріднитися.
Подання заяви про усиновлення дитини з метою отримання певної вигоди для себе, не допускається. І така заява не може бути задоволена судом навіть у випадку, якщо дитина щиро цього бажає.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однак, використання цього права всупереч меті з якою це право надано не допускається. У випадку встановлення у ході судового розгляду таких обставин суд зобов`язаний застосувати процесуальні наслідки, передбачені ст.44 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, на мою думку, заява про усиновлення має недостовірний та штучний характер, а її мета не відповідає меті усиновлення, відповідно до вимог Сімейного кодексу України.
На моє переконання у даній цивільній справі підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення неповнолітніх дітей були відсутні і у задоволенні заяви ОСОБА_1 про усиновлення слід було відмовити, оскільки таке усиновлення здійснюється не в інтересах дітей та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Суддя (головуючий) Рожищенського районного суду
Волинської області Н.В. Шептицька