Справа № 472/690/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" березня 2024 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кучерявенко С.С.,

при секретарі Чорній О.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обгрунтувала тим, що вона є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є власниками по 1/3 частки цієї квартири. Окрім вказаних осіб, в квартирі значиться зареєстрований ОСОБА_3 , який був прописаний задля отримання паспорту в 2005 році. Останній проживав у своєї бабусі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки відповідач добровільно відмовився від права користування вказаним житлом і відсутній в ньому понад 6 місяців без поважних причин, він втратив право на користування житловим приміщенням.

Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника житлового будинку розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 24.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав та просять задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача П.П. Лукіянчин просив зупинити провадження у справі, у зв`язку з тим, що відповідач є війсковослужбовцем по мобілізації з 09.03.2022 року і проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 . 05.03.2024 року представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації житлового фонду виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області 22.12.2015, Договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 20.06.2019 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171072383 від 20.06.2019 року, є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171072782 та №171073014 від 20.06.2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками по 1/3 частки вищевказаної квартири.

Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у вказаній квартирі.

Згідно повідомлення Управління ДМС у Миколаївській області № 4801.4-4804/4801.4-23 від 21.07.2023 року у квартирі з 14.03.2005 року значиться зареєстрованим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації № 125 від 26.07.2023 року, ОСОБА_3 починаючи з 14.03.2005 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту про проживання особи без реєстрації від 27.07.2023 року, депутатом ОСОБА_9 , в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , встановлено, що гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно з 2005-2006 року проживає без реєстрації у своєї бабусі - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача П.П. Лукіянчин надав довідку №163 від 02.10.2023 року про те, що ОСОБА_3 проходить військову службу за призовом по мобілізації у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно довідки № 7798 від 08.12.2023 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдата військової служби за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2023 року № 321 (по стройовій частині) звільнено з військової служби.

Отже, вимога представника відповідача ОСОБА_12 про зупинення провадження у справі, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 є війсковослужбовцем, не підлягають розгляду у зв`язку з відсутністю підстав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона давно знайома з родиною позивачки , товаришує з ними, достеменно знає, що відповідач ОСОБА_3 приблизно з 2000 - х років не проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду показала, що добре знає позивачку. Відповідач ОСОБА_3 являється сином позивачки ОСОБА_1 , який з 2005 року не проживає з матір`ю, а проживав у бабусі ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що коли відповідач ОСОБА_3 закінчував школу, прийшов жити до неї по АДРЕСА_2 . Приблизно з років 15-16 він проживав у неї, а коли одружився, то винаймав житло. З мамою ОСОБА_1 він не проживав.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статтей 41,47 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено статтями 77-79 ЦПК України.

Відповідно до вимог статтей 71, 72 ЖитловогокодексуУкраїни особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стаття 71 Житлового кодексу України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71,72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 Житлового кодексу України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі№ 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17, від 19 січня 2022 року у справі №344/9319/19.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування

нею, поважних причин не проживання чи доказів щодо чинення йому перешкод у користуванні таким, суду не надано.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 з 2005 року добровільно вибув з квартири АДРЕСА_1 , без поважних на те причин, не бажає у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку і як наслідок неможливість позивача розпоряджатися своєю власністю, зокрема, продати, подарувати свою частку у власності, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 391 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 223, 247, 263-265, 280-283, 288-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 березня 2024 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області С.С. Кучерявенко