Справа № 510/115/24
Провадження 2/510/872/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.24 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі Іванової Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1476 га із кадастровим номером :02:001:0317, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що 05.12.2023 р. між нею та відповідачем ОСОБА_3 , у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці розміром 0,1476 га за адресою: АДРЕСА_1 , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач успадкував вищевказане нерухоме майно, після смерті матері ОСОБА_4 , однак не оформив спадщину та не зареєстрував своє право власності у відповідному реєстрі прав власності. Таким чином, придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Златі Д.С. направив до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 05.12.2023р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 ; свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_7 » від 20.07.1967 р.; паспорт громадянина Р. Молдови ОСОБА_3 від 22.02.2007 р.; свідоцтво про смерть ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 від 16.10.2018 р.; свідоцтво про спадщину за законом від 04.03.2015 р., згідно якого ОСОБА_4 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 земельну ділянку земельну ділянку площею 0,1476 га із кадастровим номером :02:001:0317, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; заповіт від 18.08.2015 р., згідно якого ОСОБА_4 заповіла все своє майно сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_2 від 04.02.2013 р.; довідка Плавнівської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області № 2689 від 03.09.2013 р., згідно якої ОСОБА_5 на день своєї смерті був прописаний та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ; довідка Плавнівської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області № 2690 від 03.09.2013 р., згідно якої на момент смерті ОСОБА_5 разом з ним мешкала дружина ОСОБА_4 ; виписка з по господарської книги, згідно якої житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_5 (запис по господарської книги № 6, особовий рахунок № НОМЕР_3 ); протокол опитування ОСОБА_9 за його згодою, згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 13.01.2024 р.; офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 05.12.2023 р.; паспорт громадянки України ОСОБА_1 , серія НОМЕР_4 від 29.02.2008 р. з ідентифікаційним номером.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 05.12.2023 позивач домовилась із відповідачем ОСОБА_3 про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала відповідачу ОСОБА_3 обумовлену суму грошей, а відповідач надав позивачу об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач, через деякий час, запропонувала відповідачу привести домовленість у відповідність до вимог закону, однак з`ясувалось, що відповідач не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно, оскільки успадкував вищевказане нерухоме майно, після смерті матері ОСОБА_4 , однак не оформив спадщину та не зареєстрував своє право власності у відповідному реєстрі прав власності.

Про існування цих обставин, позивачці до укладення договору не було відомо.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 05.12.2023 р., відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму коштів, а продавець передав позивачу нерухоме майно та ключі від нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу ОСОБА_3 була передана обумовлена сума грошей, що підтверджується відповідною розпискою, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи від ОСОБА_10 .

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки не зареєстрував своє право власності на житловий будинок. Вказаний житловий будинок на праві приватної власності належав батькові відповідача ОСОБА_5 , що підтверджується випискою з по господарської книги. Після смерті ОСОБА_11 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 з земельної ділянкою, на якій він розташований успадкувала його дружина (мати відповідача) ОСОБА_4 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки мешкала з спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується довідкою виконкому Плавнівської сільської ради від 03.09.2013 р. № 2690. На земельну ділянку площею 0,1476 га із кадастровим номером :02:001:0317, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. На випадок своєї смерті залишила заповіт, яким все своє майно заповідала сину ОСОБА_3 , який прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується протоколом опитування ОСОБА_9 за його згодою, згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 13.01.2024 р.. Таким чином відповідач прийняв спадщину, однак не оформив її та не зареєстрував своє право власності на вищевказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч. 1 ст. 120 ЗК України).

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1476 га із кадастровим номером :02:001:0317, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) право власності на земельну ділянку площею 0,1476 га із кадастровим номером :02:001:0317, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін