Провадження №22-ц/812/831/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Миколаїв

Справа № 484/582/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Паньковим Д.А., 5 квітня 2024 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 12 квітня 2024 року,

у с т а н о в и в:

1 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «Фінтраст Україна») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 11 грудня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 5203042 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого, позичальник отримав кредит у розмірі 15000 грн. шляхом переказу коштів на платіжну картку строком на 30 днів, зі сплатою 1,90% на день від суми кредиту за кожний день користування кредитом в межах строку кредиту, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику. Договір укладався дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, в строки визначені договором, кредит не повернув, відсотки за користування кредитними коштами не сплатив. 1 грудня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу № 01-12/2022-Ф, за яким останній став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача за вказаним договором № 5203042.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості у розмірі 36375 гривень, з яких: 15000 гривень - заборгованість по кредиту; 21375 гривень - процентів за користування кредитом, 7857 гривень 05 копійок - інфляційні втрати та 1958 гривень 27 копійок - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 квітня 2024 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25 квітня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 5203042 від 11 грудня 2021 року : 15000 гривень заборгованості за тілом кредиту, 21375 гривень процентів, 7857 гривень 05 копійок інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 1958 гривень 27 копійок . Розподілено судовий збір.

У стягненні витрат на правову допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов.

В апеляційній скарзі позивач посилався на ті ж обставини, які стали підставою для звернення до суду . Що стосується витрат на правову допомогу , то позивач наполягав на тому, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані необхідні документи, а саме: договір про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року, звіт про надання правової допомоги, рахунок на оплату по замовленню № 2009/25/01 від 25 січня 2024 року, платіжну інструкцію № 3002 від 25 січня 2024 року. За такого, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України справа апеляційним судом розглядалась без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2021 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Електронний договір № 5203042 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого, позичальник отримав кредит у розмірі 15000 грн. шляхом переказу коштів на платіжну картку строком на 30 днів, зі сплатою 1,90% в день процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. В свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Договір № 5203042 про надання кредиту було підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «С710112» (а.с.14-18).

Підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що з укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація вказана відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» розміщена на Веб-сайті. Позичальник ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику.

11 грудня 2021 року позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «С710112» був підписаний Додаток № 1 до договору № 5203042 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача» та Паспорт споживчого кредиту, з підписанням яких відповідач був ознайомлений та погодився з загальною вартістю кредиту, порядком та сумами платежів (а.с. 19, 21-23).

Виконання кредитором ТОВ «Авентус Україна» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 15000 грн. підтверджується довідкою платіжного провайдера АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої 11 грудня 2021 року на банківську карту № _1 , вказану позичальником в заяві на отримання кредиту, було успішно проведено транзакцію № 25649648 про перерахунок коштів в сумі 15000 грн. (а.с.9-11).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону № 675-VIII).

Без отримання листа на адресу електронної пошти і sms-повідомлення, без здійснення входу на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна», реєстрації в особистому кабінеті за допомогою логіна і пароля, договір про надання кредиту № 5203042 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем не був би укладений, а тому суд вважає, що укладення договору про надання споживчого кредиту у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позичальника ОСОБА_1 , цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а відповідачем в свою чергу, суду не надано доказів здійснення дій, які сприяли б укладенню договору не ним особисто.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

В абзаці другому ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Отже, договір про надання споживчого кредиту № 5203042 від 11 грудня 2021 року було укладено сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

01 грудня 2022 року між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ "Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 01.12/2022-Ф, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінтраст Україна " перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 5203042 від 11 грудня 2021 року, в загальному розмірі 36375 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість по кредиту; 21375,00 грн. - нараховані проценти, що підтверджується копією договору факторингу, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 01 грудня 2022 року, Витягом з реєстру боржників (а.с. 8, 27-36).

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором № 5203042 від 11 грудня 2021 року, в загальному розмірі 36375 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість по кредиту; 21375,00 грн. - нараховані проценти.

Під час розгляду справи факти наявності непогашеної заборгованості та її розміру не були спростовані відповідачем окремим контррозрахунком, письмовими доказами на підтвердження часткового або повного погашення боргу, а отже позивач, який набув права вимоги за договором факторингу, має право вимагати стягнення даної суми заборгованості.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит на 30 днів і його було повідомлено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, реальну річну ставку, надано розрахунок сукупної вартості кредиту, а також те, що відповідач не надав доказів наявності умислу в діях позивача щодо введення його в оману, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, добровільно уклав з ТОВ "Авентус Україна" електронний договір № 5203042 на умовах, які були визначені договором. Презумпцію укладеного договору відповідачем не спростовано, з вимогами про визнання договору недійсним в цілому або недійсними окремих його частин відповідач до суду не звертався, а тому суд вважає безпідставними заперечення відповідача про непропорційно велику плату за користування кредитними коштами.

Згідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, представника позивача просив стягнути з відповідача також і 3% річних, розрахунок яких здійснив з 11 квітня 2022 року по 26 січня 2024 року в сумі 1958 грн 27 коп.., та інфляційні втрати, які були розраховані згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК на загальну суму боргу, на суму 7857 грн. 05 коп.

Отже суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Оскільки апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині, то рішення суду в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача слід залишити без змін.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу. Суд першої інстанції виходив з того, що надані представником позивача документи не містять посилань, що послуги були надані адвокатом клієнту саме в межах представництва інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за договором № 52003042 від 11 грудня 2021 року, а отже розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в рамках цивільної справи № 484/582/24, суд вважав недоведеним.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача у суді першої інстанції здійснював адвокат Столітній М.М. на підставі ордеру Серії АІ №1423361, договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року (а.с. 20, 57-58).

В позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовна сукупна вартість витрат на професійну правову (правничу) складає 10 000 грн. Для визначення розміру витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви надано наступні документи :

-договір про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року, укладений між ТОВ «ФК « Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М.;

-звіт про надання правової допомоги від 26 січня 2024 року, у якому міститься інформація про види правової допомоги, кількість годин та вартість наданих послуг;

-рахунок на оплату по замовленню № 2009/25/01 від 25 січня 2024 року з зазначенням вартості наданих робіт;

-платіжну інструкцію № 3002 від 25 січня 2024 року на суму 10000 гривень.

Звіт про надання правової допомоги містить повну інформацію щодо надання правової допомоги, що включає у себе: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5203042 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 ; складення позовної заяви у зазначеній справі; подання до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області позовної заяви в інтересах ТОВ «ФК « Фінтраст Україна». У звіті зазначено кількість годин, витрачених на виконання робіт - 10 та їх вартість 10000 гривень.

З рахунку на оплату замовлення та платіжної інструкції вбачається, що послуги надані адвокатом Столітнім М.М. клієнту саме в межах представництва інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за договором № 52003042 від 11 грудня 2021 року.

За такого висновок суду першої інстанції про недоведеність розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в рамках даної цивільної справи є таким, що суперечить матеріалам справи, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Враховуючи, що заперечень щодо відшкодування заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідач не надав розмір витрат позивача на правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, отже їх розмір є обґрунтованим, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 1424 грн. (17,8 % від 8000 грн).

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 квітня 2024 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на професійну правову допомогу, які пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 10000 гривень.

В іншій частині рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 квітня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на професійну правову допомогу, які пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1424 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В.Крамаренко

Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року.