Справа № 308/2122/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Передерій Є.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила наступне: 31 серпня 2017 року позивачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис № 77.

Від шлюбу у них є малолітня донька - ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 .

Позивачка вказує, що донька проживає разом з нею за адресою АДРЕСА_1 , що доводиться довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.01.2024 року за №37/02-28 виданою Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області.

Вказує, що вони з відповідачем по справі давно подружнім життям не живуть. Спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. За час перебування в шлюбі вони часто розходились. На даний час вони взагалі не спілкуються так як відповідач покинув сім`ю і належним чином дитиною не цікавиться.

Вважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний (юридичний) характер, оскільки жодних обов`язків як подружжя вони не несуть.

З вищенаведених підстав їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить позивачка інтересам. Рішення про розірвання шлюбу прийнято давно, а тому термін на примирення просить не давати.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційного місця роботи не має, але має непоганий постійний дохід.

Крім того, звертає увагу суд на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку.

Також, повідомляє суд що заходи до судового врегулювання спору проводилися, однак результату не дали.

На підставі викладеного просить суд розірвати шлюб укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований 31 серпня 2017 року виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис № 77.

Після розірвання шлюбу залишити мені дошлюбне прізвище ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця, АДРЕСА_2 , PHОКПП - НОМЕР_3 , аліменти на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , в твердій фіксованій сумі 5000 гривень, з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення нею повноліття.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи.

13.03.2024 року від представника відповідача адвоката Косаковського В.О. надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу,до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Проте у ч.2 ст.252 ЦПК України визначено, що не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Як вбачається із матеріалів даної справи, предметом спору є вимога про стягнення аліментів на утримання спільної доньки.

Суд зважає на те, що, справа стосується забезпечення інтересів малолітньої дитини (права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку), та зупинення провадження у справі на невизначений час може призвести до порушення цих інтересів (прав) дитини. Крім того, в відповідача є представник, який безпосередньо в судді може представляти його інтереси. Відтак, в задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Косаковський В.О. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені. Будь яких клопотань від останніх не надходило.

Судове засідання у справі було призначене на 29.04.2024 року на 15 год. 50 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, 31 серпня 2017 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис № 77.

У даному шлюбі в позивачки та відповідача народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 .

Згідно довідки сільського голови Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області А. Пушкар за вих. №37/02-28 від 23.01.2024 року про кількість зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , станом на 23 січня 2024 року зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 29.02.2024 року №776 майстер сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно в періоди з 16.05.2023 року по 24.12.2023 року, з 11.01.2024 року по 29.02.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти Україи.

Як стверджує позивачка, що вони з відповідачем по справі давно подружнім життям не живуть. Спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. За час перебування в шлюбі вони часто розходились. На даний час вони взагалі не спілкуються так як відповідач покинув сім`ю і належним чином дитиною не цікавиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

На даний час подружні відносини між сторонами фактично припинилися, фактичне проживання однією сім`єю, збереження сім`ї та примирення є неможливим, фактично сім`я припинила своє існування.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

Крім того, статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище.

В позовній заяві позивачка, крім іншого, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 31.08.2018 року, слідує, що позивач мала до одруження прізвище « ОСОБА_6 ».

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що ця позовна вимога також підлягає задоволенню.

З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що позивачка самостійно забезпечує дитину, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю та потребує матеріального забезпечення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів, який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у відповідача аліментних зобов`язань та інших утриманців, часткове визнання позову, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Також суд бере до уваги, що згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком до 6 років на даний час становить 1281,50 гривень, мінімальний рекомендований - 2563,00 гривень, а для дитини віком від 6 до 18 років - 1598 гривень та 3196 гривень, відповідно.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18).

Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині в матеріалах справи відсутні.

Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Разом з тим, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів є обґрунтована та підлягає задоволенню.

При цьому, оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 06.09.2023, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України

На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 55, 56, 105, 110, 112, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 258, 265, 272, 273, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб, укладений 31 серпня 2017 року, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований Виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району, про що складено відповідний актовий запис № 77, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 виданого 31 серпня 2017 року - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП суду не відомий, паспорт громадянина України № НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , паспорт громадянки України № НОМЕР_9 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, починаючи з 02.02.2024 року і до досягнення нею повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП суду не відомий, паспорт громадянина України № НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , паспорт громадянки України № НОМЕР_9 , витрати зі сплати судового збору в розмірі в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП суду не відомий, паспорт громадянина України № НОМЕР_7 , на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова