П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 373/800/24

Провадження № 22-ц/824/15026/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 27 листопада 2024 року

Повний текст постанови складено 29 листопада 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Друга Переяславська державна нотаріальна контора,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Радзієвською Оленою Євгенівною, на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, ухваленого у складі судді Реви О.І. 11 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2024 (справа № 373/791/23) в задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої переяславської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Хоменко В. В., Дівичківська сільська об`єднана територіальна громада Бориспільського району Київської області в особі Дівичківської сільської ради про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про зобов`язання вчинити дії, відмовлено з мотивів того, що до участі в справі в якості відповідача/співвідповідача не був залучений ОСОБА_2 , оскільки вчинення чи не вчинення нотаріальної дії стосується його прав та обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 , яка за свого життя склала заповіт, який посвідчений Стовп`язькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 03 липня 2017 року. Вказаний заповіт був складений на ім`я трьох спадкоємців: на його ім`я; на ім`я ОСОБА_4 та на ім`я ОСОБА_5 .

Один із спадкоємців за заповітом ОСОБА_5 спадщину не прийняв, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до відкриття спадщини. Таким чином, частка у спадщині, яку за заповітом мав прийняти та не прийняв ОСОБА_5 , мала бути розподілена порівну між двома іншими спадкоємцями за заповітом.

Позивач, як спадкоємець за заповітом, в межах встановленого строку для прийняття спадщини звернувся до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області (теперішня назва установи - Друга Переяславська державна нотаріальна контора Київської області) із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто через 3 місяці та 3 дні після відкриття спадщини ОСОБА_3 (заповідача). Згідно матеріалів спадкової справи № 2/2021, заведеної після смерті гр. ОСОБА_3 жодних заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини від померлого ОСОБА_5 не надходило.

Крім того, згідно матеріалів зазначеної спадкової справи після смерті ОСОБА_4 в межах строків, встановлених статтею 1276 ЦК України також не надходило жодних заяв від його спадкоємців про прийняття спадщини за спадковою трансмісією.

15 грудня 2022 року, вважаючи себе єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом та до якого перейшли частки двох інших спадкоємців за заповітом, які не прийняли спадщину позивач звернувся до Другої Переяславської державної нотаріальної контори Київської області з приводу оформлення своїх спадкових прав за заповітом на весь житловий будинок АДРЕСА_1 та на всю земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.2500 га, кадастровий номер :03:007:0301, що розташована в АДРЕСА_1 (надалі - земельна ділянка).

Державний нотаріус Другої переяславської державної нотаріальної контори Київської області Коляденко Я.В. своєю постановою № 121/02-31 від 15.12.2022 року відмовив позивачу з приводу оформлення спадкових прав за заповітом на весь житловий будинок та на всю земельну ділянку. Позивачу було роз`яснено, що на його ім`я можливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 згідно заповіту має бути розподілена між ним та ОСОБА_4 в рівних частках кожному. В подальшому, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_4 , його частку успадкують та оформлять його спадкоємці по окремій спадковій справі заведеній приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 05/2021. При цьому, спадкоємцями, які прийняли спадщину у спадковій справі № 05/2021, яка була заведена у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , є позивач та ОСОБА_2 .

Така позиція нотаріуса була вмотивована тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 належним чином прийняв спадщину після смерті гр. ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та до моменту своєї смерті не подавав заяви про відмову від прийняття спадщини. Вважає, що така відмова у вчиненні нотаріальної дії не відповідає положенням чинного законодавства України, є незаконною, необґрунтованою та порушує права та інтереси позивача як учасника нотаріального процесу та спадкоємця за заповітом.

Оскаржувана постанова нотаріуса містить посилання на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року по цивільній справі № 373/1103/21, яким встановлений факт постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набуло законної сили.

Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме через 3 місяці і 3 дні після відкриття спадщини ОСОБА_3 . Таким чином, на момент його смерті строк, встановлений статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини ОСОБА_3 або відмови від її прийняття, ще не закінчився.

Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Такий припис відповідає доктрині спадкового права, згідно до складу спадщини входять не речі, а майнові права на отримання речей, які спадкоємець за власною волею може реалізувати чи не реалізовувати.

Указує, що ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом, у результаті смерті заповідача набув лише право на спадкування частки майна, шо є майновим правом, яке б могло стати речовим правом, якщо був би вчинений правочин щодо прийняття ним спадщини.

Прийняття спадщини, в розумінні частини 1 статті 202 ЦК України є одностороннім правочином, оскільки спрямоване на набуття спадкоємцем цивільних прав та обов`язків. При прийнятті спадщини повинні бути додержані вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (стаття 203 ЦК України). Зокрема, волевиявлення спадкоємця повинно бути дійсним і відповідати його внутрішній волі. Такий правочин щодо прийняття спадщини міг бути вчинений ОСОБА_4 або шляхом активної поведінки, спрямованої на подання нотаріусу протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України), або шляхом пасивної поведінки, спрямованої на неподання нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, та за умови постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Оскільки на момент своєї смерті ОСОБА_4 не подав жодних заяв до нотаріальної контори щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини за заповітом, а встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини не закінчився, воля ОСОБА_4 щодо цього залишилася невиявленою, а правочин щодо прийняття ним спадщини не був вчинений, оскільки не були дотриманні всі необхідні умови для його вчинення (шестимісячний строк не закінчився). Пасивна поведінка ОСОБА_4 до моменту його смерті (протягом 3 місяців і 3 днів з дня відкриття спадщини) не може бути підтвердженням його наміру щодо прийняття спадщини і жодним чином не може виключати подання ним заяви про відмову від прийняття спадщини протягом наступних майже 3 місяців, якби він був живий.

Тому, на випадок смерті спадкоємця за заповітом або за законом після відкриття спадщини, але до волевиявлення ним свого наміру щодо прийняття спадщини, статтею 1276 ЦК України передбачений порядок спадкової трансмісії, що є специфічним порядком набуття (переходу) права на спадкування за заповітом або за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування, за яким суб`єктами спадкування стають спадкоємці померлого спадкоємця.

Тобто, реалізувати майнове право ОСОБА_4 на спадкування частки майна за заповітом та прийняти спадщину могли б його спадкоємці за законом в порядку статті 1276 ЦК України протягом тримісячного строку з моменту його смерті. Проте, згідно оскаржуваної постанови заяв про прийняття спадщини за спадковою трансмісією, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_4 , від будь-яких його спадкоємців до нотаріальної контори, в межах строків визначених статтею 1276 ЦК України, в межах спадкової справи 2/2021, заведеної після смерті ОСОБА_3 , не надходило.

Таким чином, ОСОБА_4 за життя жодним чином не виявив своєї волі щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини за заповітом, так само як і його спадкоємці після його смерті не набули та не реалізували його право на спадкування за заповітом в порядку спадкової трансмісії. Тому, ОСОБА_4 не прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом, застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом.

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який належним чином прийняв спадщину в порядку та в строк, визначені чинним законодавством, частки інших двох спадкоємців за заповітом ( ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_4 ), які не прийняли спадщину, переходять до нього. Отже, позивачу належить спадкове право за заповітом на весь житловий будинок та на всю земельну ділянку.

Оскаржуваною постановою позивачу було відмовлено з приводу оформлення спадкових прав за заповітом на весь житловий будинок та на всю земельну ділянку, що не відповідає чинному законодавству.

В той же час у постанові нотаріуса зазначено, що «…факт прийняття гр. ОСОБА_4 спадщини після смерті гр. ОСОБА_3 підтверджується рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року по цивільній справі № 373/1103/21 за номером провадження 2/373/23/22. яким встановлено факт постійного проживання гр. ОСОБА_4 зі спадкодавцем гр. ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 …».

З таким твердженням представник позивача погодитися не може, вважаючи, що вищезазначене рішення суду дійсно встановлює факт постійного проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої, але не встановлює факту прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_3 , що за своїми наслідками є різними фактами, що мають юридичне значення.

Згідно приписів частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак, внаслідок передчасної смерті гр. ОСОБА_4 строк, встановлений статтею 1270 України для його волевиявлення щодо відмови від прийняття спадщини, не закінчився, а волевиявлення не відбулося.

Посилаючись на вимоги ст. 203 ЦК України вважає, що ОСОБА_4 своєї волі на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 чи про відмову від неї не виразив. Нотаріус не може встановлювати факт, що має юридичне значення або вирішувати питання про набуття прав особою, яка у зв`язку зі своєю смертю, вже не може бути стороною правочину, не є стороною нотаріального процесу, оскільки вже не має цивільної правоздатності та дієздатності. Зазначає про те, що для подібних випадків законом передбачено спадкову трансмісію, як специфічний порядок переходу права на прийняття спадщини, за яким суб`єктами спадкування стають спадкоємці померлого спадкоємця, до яких переходить право померлого спадкоємця реалізувати його майнові права на прийняття спадщини. Чинним законодавством не передбачено будь-якого іншого порядку реалізувати право спадкоємця, який помер після відкриття спадщини але до закінчення шестимісячного строку, на прийняття такої спадщини або відмови від неї.

Спадкоємці померлого ОСОБА_4 не скористалися правом на прийняття спадщини за заповітом в порядку спадкової трансмісії. Таким чином нотаріус, посилаючись на вищезазначене рішення суду, зробив помилковий висновок, взяв на себе непритаманну йому компетенцію та встановив юридичний факт, який не був встановлений рішенням суду, а саме факт прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_3 . Підстави для такого висновку нотаріуса, який було покладено в основу оскаржуваної постанови, відсутні.

Позивач у травні 2023 року звернувся до суду з позовом до Другої Переяславської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко В. В., Дівичківська сільська об`єднана територіальна громада Бориспільського району Київської області в особі Дівичківської сільської ради, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 373/791/23 провадження № 61-12890св23 в задоволені позову було відмовлено з мотивів того, що до участі у справі в якості відповідача/співвідповідача не був залучений ОСОБА_2 , оскільки вчинення чи не вчинення нотаріальної дії стосується його прав та обов`язків.

Тому, враховуючи позицію Верховного Суду щодо належного складу співвідповідачів у справі, яка викладена в вищезазначеній постанові позивач, не змінюючи підстави позову та предмету позову, звернувся до суду з даним позовом до двох співвідповідачів: до Другої переяславської державної нотаріальної контори та до ОСОБА_2 .

Указує на те, що статтею 2 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, Закон України «Про нотаріат», інші законодавчі акти України. Згідно частини 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії. забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно частини 4 статті 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14- н зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи не вчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає розгляду саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі та особою, яка оспорює права, які виникають на підставі вчинення нотаріальної дії. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі 3 325/1141/18 (провадження № 61- 5045св19).

22.04.2024 суд постановив ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду, про відкриття провадження та призначення підготовчого засідання, а також про витребування доказів та про відмову у забезпеченні позову.

10.05.2024 від відповідача Другої переяславської державної нотаріальної контори надійшов відзив на позов у якому зазначається про те, що позовні вимоги нею не визнаються з огляду на таке. Оскаржувана позивачем постанова містить оцінку правовим відносинам з посиланням на норми діючого цивільного законодавства, що підлягають застосуванню у спадкових справах. Нотаріусом було взято до уваги наявність судового рішення, що містить висновок про те, що ОСОБА_4 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

10.05.2024 від Другої переяславської державної нотаріальної контори до суду надійшла копія спадкової справи ОСОБА_3 .

14.05.2023 до суду від третьої особи - приватного нотаріуса Хоменко В. В. надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності.

21.05.2024 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла письмова заява про те, що пред`явленого позову він не визнає та погоджується з відзивом на позов, що поданий Другою переяславською державною нотаріальною конторою. Справу просив розглянути в його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити.

27.05.2024 відповідною ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрите та справу призначено до судового розгляду по суті.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року У задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої переяславської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Хоменко Вікторія Валеріївна, Дівичківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про зобов`язання вчинити дії, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Радзієвською О.Є. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідачі та треті особи не скористались.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Радзієвська О.Є. підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідачі Друга Переяславська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., Дівичківська сільська рада Бориспільського району Київської області в судове засідання не з`вилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В. до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності учасника ОСОБА_6 .

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів Другої Переяславської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , третіх осіб:Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що 03.07.2017 ОСОБА_3 склала заповіт, що був посвідчений секретарем виконавчого комітету Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. За цим заповітом вона, на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Один із спадкоємців ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до відкриття спадщини. Таким чином, він не вважається спадкоємцем майна ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а відтак у відповідності до ч. 2 ст. 1220 ЦК України цей день є часом відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , який за свого життя не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, чи про відмову від спадщини.

Від часу відкриття спадщини ОСОБА_3 , її онук ОСОБА_2 , відповідач по справі, 28.12.2020 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після її смерті. Указана заява була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашковець О. В. 28.12.2020 та надіслана до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори того ж дня поштою. На підставі такої заяви 06.01.2021 була заведена спадкова справа № 2/2021.

Позивач 16.02.2021 звернувся до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його баби ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 за свого життя після смерті спадкодавця ОСОБА_3 у відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України вчинив дії, які свідчили про прийняття ним спадщини. Так, частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьої статті 1268 ЦК України установлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 встановлений факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом відповідно до приписів ч. 1 та 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (в межах часу свого життя до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ) він не заявив про відмову від неї.

За приписами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, ОСОБА_4 спадщина після смерті його баби ОСОБА_3 належить від дня її смерті, оскільки він прийняв спадщину після неї в розумінні ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України.

За обставин даної справи,положення закону про спадкову трансмісію застосуванню не підлягають.

Так, частина 1 статті 1276 передбачає, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Умовою настання спадкової трансмісії є та обставина, що спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти. Ключовим є така обставина як не вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини.

Прийняттям спадщини є дії (умови), що визначені статтею 1268 ЦК України. У частині третій цієї статті є пряма диспозитивна норма закону, яка вказує на те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність спадкової трансмісії щодо спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Оскаржувана постанова нотаріуса містить висновок про те, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом та відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець за правом представлення, оскільки його мати ОСОБА_7 як дочка ОСОБА_3 померла до відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

В оскаржуваній постанові нотаріус указав про те, що у порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_4 жоден спадкоємець із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертався.

Позивач у позові стверджує про те, що він залишився єдиним спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_5 помер до відкриття спадщини, а тому не може вважатися спадкоємцем за заповітом; ОСОБА_4 помер після відкриття спадщини, але не прийняв її відповідно до вимог закону.

Нотаріус у постанові зазначає про те, що відповідач ОСОБА_2 30.04.2021 звернувся до нього із заявою про оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , але постановою від 30.04.2021 йому було відмовлено у цьому.

На переконання колегії суддів, нотаріус вірноустановив, що частка ОСОБА_5 , який був визначений спадкоємцем за заповітом, але помер до відкриття спадщини ОСОБА_3 , розподілилася між двома іншими спадкоємцями за заповітом, які були живі на час відкриття спадщини - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_4 установлений рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 та відсутністю поданих ним за свого життя заяв про відмову від спадщини, а також заяв про прийняття спадщини після його смерті в порядку спадкової трансмісії.

Таким чином, нотаріус дійшов правильного висновку, що спадщина після смерті ОСОБА_3 має бути розподілена в такий спосіб: 1/2 частину її спадкового майна успадковує ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом; 1/2 частину її спадкового майна фактично прийняв ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом. У зв`язку із смертю останнього 07.12.2020 успадкована ним 1/2 частина спадкового майна ОСОБА_3 підлягає спадкуванню відповідно до вимог закону.

У даному випадку, після смерті ОСОБА_4 заведена інша спадкова справа приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В. В.

Відповідачу ОСОБА_2 у межах спадкової справи після смерті ОСОБА_3 свідоцтво право на спадщину в порядку представлення видані бути не можуть у зв`язку з наявністю спадкоємців за заповітом.

Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно спадкодавця та роз`яснено про можливість видачі йому такого свідоцтва на 1/2 частину спадкового майна ОСОБА_3 , що відповідає вимогам закону.

Ураховуючи викладене, Київський апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, і встановивши встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку відмову в задоволенні позову в зв`язку з необґрунтованістю (недоведеністю) позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Радзієвською О.Є., без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2022 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Радзієвської О.Є. без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Радзієвською Олено Євгенівною - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна