Справа № 342/900/23
Провадження № 2/342/42/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) про визнання наказів про звільнення з роботи безпідставним, незаконним та недійсним, поновлення на роботі та посаді, стягнення невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул із внесенням відповідного запису в трудову книжку,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Укрпошта», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури), в якому просила: визнати наказ від 27.06.2023 № 1679к по АТ «Укрпошта» про її звільнення з роботи за п.1 ст.36 КЗпП безпідставним, незаконним та недійсним; поновити її на роботі та посаді в АТ «Укрпошта» у відділені 78106 із внесенням відповідного запису в трудову книжку; стягнути з АТ «Укрпошта» в її користь невиплачену з 01.07.2023 заробітну плату за вимушений прогул за розрахунком 6700 грн./міс. (якщо на момент прийняття судом рішення мінімальна заробітна плата в Україні не збільшиться, бо якщо збільшиться, то виходячи з її нового розміру) помножено на кількість місяців (повних і неповних) до дня постановлення в справі судового рішення; при наявності судових витрат позивача, стягнути з відповідача судові витрати; звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі та посаді, стягнення за вимушений прогул з розрахунку за один місяць, в решті - після набуття ним сили; постановити в Мінінфраструктуру окрему ухвалу про наявність підстав на звільнення керівництва АТ «Укрпошта» з підстав істотного зловживання своїми службовими повноваженнями.

Позовні вимоги мотивувала тим, що орієнтовно в кінці травня на початку червня 2023 року у відділення 78106 АТ «Укрпошта» надійшло усне службове повідомлення (телефонограма) від одного з керівника вузла зв`язку м. Коломия Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», адресоване усім працівникам названого відділення про майбутнє їх скорочення орієнтовно у серпні 2023 року на що в такому ж усному режимі була дана відповідь для керівника Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» (телефонограма передавалася від його імені), що працівники відділення 78106 АТ «Укрпошта» усно повідомляють керівника Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», що для скорочення потрібно дотриматися процедури, передбаченої принаймні ч.2 ст.40, положеннями ст.42 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України, на що працівниками відділення 78106 АТ «Укрпошта» уже очевидно керівником Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», але уже в істеричній формі було усно додатково повідомлено, щоби ніхто з них із себе не корчив надто мудрого, та грамотного бо усіх їх тоді буде звільнено за прогул, втрату довір`я, невідповідність займаній посаді тощо, а після такого звільнення кожний із них уже ніколи «не відмиється» від плям на його трудовій біографії. Після цього майже увесь червень 2023 року відділення 78106 АТ «Укрпошта» продовжило працювати в штатному режимі. 27.06.2023 на електронну адресу відділення 78106 АТ «Укрпошта» надійшов обов`язків для роздрукування індивідуально для кожного працівника відділення 78106 АТ «Укрпошта» файл, практично одночасно з цим у відділення 78106 АТ «Укрпошта» відбувся й телефонний дзвінок з вузла зв`язку м.Коломия від імені Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», суть якого якщо працівники відділення 78106 АТ «Укрпошта» роздруковане не підписують, то з цього ж дня кожний з них буде звільнений за прогул, втрату довір`я, невідповідність займаній посаді тощо. Роздруковані для кожного працівника тексти надіслано у відділення 78106 АТ «Укрпошта» файлу кожним із працівників відділення 78106 АТ «Укрпошта» було підписано, бо, дійсно, важче б було, якщо б здійснилося звільнення кожного з них за надумані прогули, втрату довір`я, невідповідність займаній посаді тощо, при цьому підписані працівниками відділення 78106 АТ «Укрпошта» роздруківки надісланого файлу у відділення 78106 АТ «Укрпошта» за усним телефонним розпорядженням з вузла зв`язку м. Коломия Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», яке, як було повідомлено, є від імені Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», були віддані експедитору поштового автомобіля, що доставив поштові відправлення у відділення 78106 АТ «Укрпошта», для подальшої передачі за належністю. Уже зранку 28.06.2023 в телефонному режимі з вузла зв`язку м. Коломия Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» від імені Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» усіх працівників відділення 78106 АТ «Укрпошта» було проінформовано, що усі вони з 29.06.2023 звільнені за згодою сторін, поштове відділення 78106 АТ «Укрпошта» більше не працює, трудові книжки працівникам відділення з записами про їх звільнення за згодою сторін будуть привезені 30.06.2023 та передані для передачі через колишнього уже керівника відділення 78106 АТ «Укрпошта», тому отримати їх уже колишнім працівникам відділення 78106 АТ «Укрпошта» слід в цього колишнього керівника відділення 78106 АТ «Укрпошта». 30.06.2023 позивач ОСОБА_1 у колишнього уже керівника відділення НОМЕР_1 АТ «Укрпошта» Гаєць дійсно отримала свою трудову книжку із записом 21 в ній, згідно якого позивач з 30.06.2023 звільнена у відповідності до наказу від 27.06.2023 № 1679к по п.1 ст.36 КЗпП, за угодою сторін. Позивач з таким так званим звільненням не згідна, в т.ч., як також пізніше виявилося, керівництво Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» масово порушило законодавство про звільнення і щодо ряду інших працівників АТ «Укрпошта». В т.ч. таке звільнення призвело до паралічу роботи багатьох відділень АТ «Укрпошта» в селах Івано-Франківської області унаслідок чого населення багатьох сіл стало позбавлене можливості отримувати поштові послуги вчасно та якісно. Уже з 05.07.2023 позивачу масово телефонували жителі с. Котиківка, вимагали негайно принести їх пенсію, газети, листи, замовлені в інтернет-аптеках а магазинах ліки та товари. Такі телефонні дзвінки продовжувалися близько трьох тижнів (тобто до 25.07.2023), в т.ч. позивач змушена була вислуховувати і звинувачення від багатьох, проте не від усіх, пенсіонерів с. Котиківка, яким позивач доставляла пенсію до кінця червня 2023 (останній раз доставка була 25.06.2023), в присутності їхніх пенсійних виплат. Позивач не відає чи зверталися отримувачі поштових послуг у відповідні державні органи, звертатися в які позивач рекомендувала, відбиваючись від безпідставних звинувачень. Позивачу відомо лише те, що ситуація, що склалася, була предметом розгляду й на нараді голови Івано-Франківської ОВА. Так, зокрема, 13 липня 2023 15:36 була інформація за посиланням в мережі інтернет: Працівників «Укрпошта» примушують писати заяву про звільнення, - уповноважена з прав людини на Прикарпатті|Galka.if.ua під назвою «Працівників «Укрпошта» примушують писати заяву про звільнення, - уповноважена з прав людини на Прикарпатті», повний текст якої «працівники «Укрпошти» в Івано-Фанківській області скаржаться на те, що їх «просять» звільнитися з роботи». Як пише «Галка», про це йшлося 13 липня на нараді голови Івано-Франківської ОВА. Позивач безпосередньо не зверталася до уповноваженої ВРУ з прав людини в Івано-Франківській області Є.Мнишенко, однак оприлюднений висновок уповноваженої ВРУ з прав людини в Івано-Франківській області стосується і позивача. Позивача, як і інших при чому усіх працівників відділення 78106 АТ «Укрпошта» дійсно заставили підписати 27.06.2023 заяву про звільнення. Просто таки поставили перед фактом вибору або підпис на складеній керівництвом Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» заяві, або негайне звільнення за прогул, втрату довір`я, невідповідність займаній посаді тощо за вибором керівництва Івано-Франківської області. Оскільки в п.1 ст.36 КЗпП міститься «за угодою сторін», то в такому разі для застосування п.1 ст.36 КЗпП необхідна письмова пропозиція однієї сторони, а також письмова відповідь на пропозицію цієї сторони від іншої сторони, лише після цього можливе звільнення працівника за угодою сторін. Пропозиції сторони і відповіді на пропозицію іншої сторони в правовідношенні не існує. Саме тому, т.з. звільнення позивача «за угодою сторін» є надуманим та таким, що містить істотні зловживання повноваженнями, наданими конкретним працівникам Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта». В т.ч. навіть, дивлячись на те, що в результаті звільнення позивача, а також усіх працівників відділення 78106 АТ «Укрпошта» з формулюванням «за угодою сторін» стали порушуватися права споживачів поштових послуг жителів с. Котиківка, тим самим також доказується й те, що звільнення позивача з таким формулюванням було безпідставним, необгрунтованим та незаконним, бо цим звільненням робота відділення 78106 АТ «Укрпошта» припинилася і не здійснюється досі, а завданням АТ «Укрпошта» не виконуються. Так, АТ «Укрпошта» є підприємством поштового зв`язку, єдиним засновником і акціонером якого є держава в особі Міністерства інфраструктури України, бо згідно і Статутом ВТ «Укрпошта» держава в особі Мінінфрастурктури є єдиним засновником і єдиним акціонером АТ «Укрпошта». Генеральний директор є одноосібним виконавчим органом Товариства. До компетенції генерального директора належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів та наглядової ради. У межах своїх повноважень Генеральний директор видає накази та розпорядження з питань діяльності Товариства, без довіреності представляє Товариство у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими особами як в Україні, так і за кордоном. Генеральний директор відповідача призначає на посаду та звільняє з посади працівників Товариства, застосовує до них заходи заохочення або дисциплінарного стягнення і приймає рішення про притягнення їх до матеріальної відповідальності, затверджує та вводить наказом штатний розпис (розклад) і організаційну структуру Товариства, несе цивільно-правову відповідальність перед Товариством за збитки, які завдані Товариству його неправомірними діями (бездіяльністю) згідно з законодавством України. Отже, таким чином, навіть тоді, коли б позивач і усі працівники відділення 78106 АТ «Укрпошта» дійсно бажали б звільнитися, керівництво АТ «Укрпошта» не могло усіх працівників цього відділення звільнити одночасно, тим більше «за згодою сторін», бо в такому разі мало розуміти, що виконання статутних завдань на території обслуговування відділення 78106 АТ «Укрпошта» буде зупиненим, що неприпустимо, тобто і із цієї підстави оскаржуваний наказ необгрунтований, безпідставний та недійсний.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2023 дану справу було розподілено судді Андріюк І.Г. (т.1 а.с.14)

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 31 липня 2023 року Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Андріюк І.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (т.1 а.с.16-17)

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) подано до суду письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначено, що Мінінфраструктура є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у визначених сферах, зокрема у сфері надання послуг поштового зв`язку. Підпунктом 55 п.4 Положення встановлено, що Мінінфраструктура виконує відповідно до законодавства функції з управління об`єктами державної власності. Розгляд та прийняття кадрових рішень щодо працівників АТ «Укрпошта» до компетенції Мінінфраструктури не належить та погодження з Міністерством не потребують. Крім вказаного, діяльність АТ «Укрпошта» регламентується ЗУ «Про поштовий зв`язок», здійснюється згідно з вимогами Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 № 270, на підставі Статуту АТ «Укрпошта» (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 22.06.2021 №333 та іншими актами законодавства. Згідно з п.3.7 Статуту Товариство діє на принципах повної господарської самостійності та самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов`язань. Підпунктом 6 пункту 4.6 Статуту визначено, що акціонер зобов`язаний не втручатись в операційно - господарську діяльність АТ «Укрпошта». При цьому, звертають увагу на тому, що до виключних повноважень органів АТ «Укрпошта»: загальних зборів, наглядової ради, генерального директора, не належить погодження звільнення працівників дирекції АТ «Укрпошта». Не належить таке погодження і до повноважень Мінінфраструктури відносно до Статуту. Ураховуючи означене, беручи до уваги позовні вимоги позивача, з урахуванням норм ч.1 ст.2 ЦПК України, а також ч.1 ст.13 ЦПК України відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, Мінінфраструктури вважає, що рішення у вказаній справі жодним чином не може вплинути на права чи обов`язки Мінінфраструктури. Водночас, з урахуванням законодавчо визначених норм вважають, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. Як вбачається з позову позивач зазначає про своє звільнення за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП, відповідно до якої однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. При цьому позивач стверджує, що заяву на звільнення написано під тиском, та дає вільне трактування норм статті, відповідно до якої таке звільнення відбулось. При цьому на думку Мінінфраструктури належних і достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи на підтвердження того, що така заява позивачем була подана внаслідок вчинення на нього тиску, у розумінні норм статей 77,79 ЦПК позивачем суду не надано. При цьому, позивач не заперечує, що власноручно написала заяву про звільнення за угодою сторін. При цьому, відповідно до п.3.8 Статуту, АТ «Укрпошта» має право в установленому порядку відкривати (створювати) та закривати філії, представництва, інші відокремлені підрозділи. Також, до Мінінфраструктури не надходили звернення, скарги, пропозиції щодо порушень у діяльності у період 2022-2023 років Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Укрпошта», зокрема щодо дій її керівника М.Рудого. Просять у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, здійснити розгляд справи за відсутності їх представника. (т.1 а.с.26-29)

Відповідачем АТ «Укрпошта» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до АТ «Укрпошта». Зазначають, що АТ «Укрпошта» повністю не визнає позовні вимоги, вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню оскільки вони є безпідставними та незаконними, а обставини, на які посилається позивач, недоведеними та необгрунтованими, виходячи з наступного. Позивач ОСОБА_1 працювала листоношею другого класу відділення поштового зв`язку Котиківка Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта». 28.06.2023 позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про припинення трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем за угодою сторін 30.06.2023, у відповідності до якої між позивачем та відповідачем 28.06.2023 було укладено Угоду про припинення трудового договору. У відповідності до досягнутої згоди між позивачем та відповідачем трудовий договір та трудові правовідносини із позивачем були припинені згідно наказу про припинення трудового договору № 1679к від 28.06.2023, а позивача було звільнено 30.06.2023 з підстав визначених п.1 ст.36 КЗпП. Відповідно до п.3 укладеної між позивачем та відповідачем Угоди про припинення трудового договору, позивачу було виплачено крім заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу та компенсації невикористаних днів відпустки одноразову грошову виплату у розмірі 3-х її середньомісячних заробітних плат, що підтверджується розрахунковим листом. При цьому звертають увагу суду на те, що позивач у позовній заяві зазначає про визнання наказу від 27.06.2023 № 1679к про звільнення з роботи безпідставним, незаконним та недійсним, однак даний наказ не відповідає дійсності, оскільки позивача звільнено з роботи згідно наказу від 28.06.2023 № 1679к. Окремо зазначають, що зі сторони позивача не поступало заяви щодо її незгоди про припинення трудового договору за угодою сторін та звільнення позивача за вказаних обставин, як і вимог про анулювання Угоди про припинення трудового договору від 28.06.2023, що у своїй сукупності дає підстави для висновку, що припинення трудових правовіносин та звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП на підставі поданої позивачем власноручно написаної заяви, у якій позивач чітко визначив підставу звільнення за угодою сторін, а також дату припинення трудових відносин 30.06.2023. Із змісту позовної заяви позивача вбачається, що позивача начебто примусили написати заяву, однак в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не надано до позовної заяви належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві тверджень. Отож, дії відповідача по звільненню позивача є цілком законними та обгрунтованими, а твердження позивача зазначені у позовній заяві неправдиві та надумані, якими позивач намагається ввести суд в оману. Позивач не спростовує дійсність укладеної із відповідачем угоди про припинення трудового договору від 28.06.2023 та виконання вказаного правочину як відповідачем так і позивачем, що у свою чергу визначає обставини безпідставності позовних вимог позивача. (т.1 а.с.50-54)

Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву та відповідь на пояснення третьої особи, в яких зазначив, що представник відповідача зазначила, що 28.06.2023 позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про припинення трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем за угодою сторін 30.06.2023, у відповідності до якої між позивачем та відповідачем 28.06.2023 було укладено угоду про припинення трудового договору. Отже, базова дата ніби то звернення (заяви) позивача до відповідача з вимогою звільнити є 28.06.2023. Згідно запису в трудовій наказ про звільнення позивача створено відповідачем 27.06.2023 за день до ніби то поданої позивачем заяви. Ураховуючи, що трудовий договір між позивачем і відповідачем укладено в письмовій формі (ст.24 КЗпП), то припинення трудового договору відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП має також оформлюватись у письмовій формі при цьому за обов`язкової особистої участі в цьому працівника, виходячи із положення ст.30 КЗпП. Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручити її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством тим самим і звільнення працівника не може бути через представника працівника. Позивач 27.06.2023 не працювала, а 28.06.2023 увесь день працювала на території с. Котиківка у відповідача. Кадрової служби відповідача немає ні на території с. Котиківка, ні в м. Городенка оскільки там розгорнуті лише відділення зв`язку без управлінських служб АТ «Укрпошта». Будь яких даних про те, що позивач подавала заяву 27, в ній вказала дату 28 немає узагалі. Тобто вказівка про наказ від 27.06.2023 свідчить, що звільнення позивача було штучно створеним роботодавцем, позивача було примушено 28.06.2023 писати заяву за місцем роботи, трудова книжка на 28.06.2023 уже була заповнена датою 27.06.2023, наказ від цієї дати було також складено. Лише тому, що позивач під примусом не написала в заяві вчорашню дату, а дату примусу, тому відповідачу й прийшлося перероблювати наказ, при цьому запис в трудовій залишити як є. (т.1 а.с.64-75)

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив в якому зазначено, що АТ «Укрпошта» визнає у даній справі тільки ті обставини, які викладені у наданому до суду відзиві на позову заяву, оскільки вони підтверджуються відповідними доказами (т.1 а.с.78-80).

Представником позивача 26.09.2023 подано заяву про збільшення позовних вимог, яка сформована в системі «Електронний суд» 25.09.2023. (т.1 а.с.88-91)

Представником відповідача подано до суду письмові пояснення на заяву представника позивача від 25.09.2023, в яких зазначено, що представником відповідача під час ознайомлення з матеріалами справи 342/900/23 ьуло виявлено описку в додатку доданого до позовної заяви (копії трудової книжки), зокрема в записі трудової книжки допущено фахівцем відділу сервісного обслуговування персоналу Івано-Франківського регіоналу (ВСОП) Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», а саме проставлено 27.06.2023 замість 28.06.2023. У зв`язку із чим направлено на адресу позивача листа від 04.10.2023. Проте, дана описка не впливає на підставу спору. (т.1 а.с.98-102)

Представником позивача подано до суду письмові пояснення від 11.10.2023, а представником відповідача подано заперечення на письмові пояснення від 11.10.2023. (т.1 а.с.112-113, 118-119)

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області в складі головуючої судді Андріюк І.Г. від 25.10.2023 розглянуто клопотання представника позивача. (т.1 а.с.124-116)

30.10.2023 представником позивача подано до суду заяву про виправлення описки в заяві про збільшення позовних вимог. (т.1 а.с.133-158)

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області в складі головуючої судді Андріюк І.Г. від 13.11.2023 прийнято до провадження заяву про збільшення позовних вимог представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) про визнання наказу про звільнення з роботи безпідставним, незаконним та недійсним, поновлення на роботі та посаді, стягнення невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул із внесенням відповідного запису в трудову книжку. (т.1 а.с.176-178)

02.01.2024 представником позивача подано заяву про допущені в тексті позову описки, а саме просить суд задовольнити коректнішу вимогу: стягнути з АТ «Укрпошта» в користь ОСОБА_1 невиплачену з 01.07.2023 заробітну плату за вимушений прогул за розрахунком з середньої (з довідки про доходи ОСОБА_1 за два місяця перед звільненням) згідно положення ПКМУ №100 від 08.02.1995 (із подальшими змінами та доповненнями) за час до постановлення в справі судового рішення. (т.2 а.с.1-5)

Представник відповідача подала до суду письмові пояснення на подану представником позивача заяву про допущені в тексті позову описки, в яких просила відмовити в задоволенні даної заяви. (т.2 а.с.8-9)

В судовому засіданні головуюча суддя Андріюк І.Г. ухвалила повернути представнику відповідача подані письмові пояснення на заяву представника позивача про допущені в тексті позову описки, про що секретарем с/з внесено відповідні дані до протоколу судового засідання. (т.2 а.с.11-12)

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2024 дану справу розподілено судді Гайдич Р.М. (т.2 а.с.26)

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області в складі головуючого судді Гайдич Р.М. від 12.02.2024 дану справу прийнято до свого провадження, повторно розпочато розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (т.2 а.с.27-28).

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 задоволено. Виключено Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) зі складу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. (т.2 а.с.59-60)

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник позивача ОСОБА_2 ствердив, що накази про звільнення позивачки від 27.06.2023 та 28.06.2023 підлягають скасування у зв`язку з тим, що є безпідставними, необґрунтованими та недійсними з підстав зазначених ним в позові та в заяві про збільшення позовних вимог. Скасувати треба два накази бо не зрозумілим є згідно якого наказу було звільнено ОСОБА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення даного позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Також ствердила, що позивачкою була подана заява про звільнення, яка написана нею власноручно, цього ж числа між позивачкою та АТ «Укрпошта» підписано Угоду про припинення трудового договору, тому наказ про звільнення позивачки був прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для його скасування немає.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

В ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Ч.4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивачка ОСОБА_1 працювала у АТ «Укрпошта» на посаді листоноші 2 класу в структурному підрозділі Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта».

ОСОБА_1 написала заяву від 28.06.2023 про звільнення та заповнила бланк додаткової угоди датованої 28.06.2023 (том 1 а.с. 56-57).

Згідно наказу від 28.06.2023 № 1679к ОСОБА_1 було звільнено 30.06.2023 із займаної посади листоноші 2 класу поштового відділення зв`язку Котиківка, який є структурним підрозділом Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» ( том 1 а.с.58).

Про видачу наказу 28.06.2023 № 1679к в журналі реєстрації наказів по особовому складу АТ «Укрпошта» було здійснено відповідний запис (журнал реєстрації наказів було оглянуто судом та учасниками справи в судовому засіданні 17.04.2024, а копію сторінок журналу де відображено запис про звільнення позивачки було долучено до матеріалів справи)

Згідно запису №21 від 30.06.2023 в трудовій книжці заповненої на ім`я позивачки серії НОМЕР_2 зазначено, що відповідно до наказу № 1679к від 27.06.2023 ОСОБА_1 було звільнено із посади листоноші згідно п.1 ст. 36 КЗпПУ ( том 1 а.с.12).

Трудову книжку було передано особисто позивачці через декілька днів після звільнення, на її прохання, працівниками «Укрпошти» у поштовому відділенні в м.Городенка.

Позивачці було виплачено заробітну плату за останні два місяці перед звільненням та виплачено інші визначені законодавством кошти при звільненні.

В квітні 2023 року вона отримала зарплату в сумі 4956 гривень та в травні 2023 року в сумі 5268 гривень. В квітні та травні 2023 року позивачка працювала 12+14 = 26 робочих дні (том 2 а.с.125).

Ці два місяці передували місяцю в котрому її було звільнено, а позивачку було звільнено в червні місяці 2023 року.

Робочими днями позивачки згідно графіку підприємства були понеділок, середа, п`ятниця щотижня.

Останнім робочим днем позивачки був день звільнення 30.06.2023.

Твердження позивачки про написання заяви про звільнення від 28.06.2023 не з власної волі, а тільки після спілкування в телефонному режимі із працівником «Укрпошти» на ім`я ОСОБА_5 , підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Які підтвердили, що після телефонної розмови із працівником Укрпошти ОСОБА_8 , який зателефонував на мобільний телефон керуючої поштового відділення зв`язку Котиківка Гаєць, позивачка та свідок ОСОБА_6 написали заяви та заповнили готові бланки додаткової угоди, які були направлені заздалегідь на електронну адресу поштового відділення зв`язку Котиківка де вони працювали листоношами.

Свідок ОСОБА_7 ще зазначила, що 28.06.2023 вона заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_6 тільки сфотографувала на телефон та відправила їх тільки через застосунок «Вайбер» із свого телефону на телефон менеджера ОСОБА_9 вже 29.06.2023 вона особисто передала письмові заяви до м.Івано-Франківська службовим автомобілем «Укрпошти» саме менеджеру ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_6 підтвердила і про виявлення невдоволення позивачкою про намір її звільнення у спілкуванні із ОСОБА_11 . Однак після того, як ОСОБА_12 повідомив, що у випадку не надання добровільно таких заяв, позивачка та вона буде звільнена з роботи без будь-яких виплат, позивачка та вона написали зазначені заяву та додаткову угоду.

Факт спілкування із позивачкою та свідком ОСОБА_6 в телефонному режимі із телефону керівника поштового відділення ОСОБА_7 підтвердив і свідок ОСОБА_11 . Він також підтвердив, що саме він направив на електронну адресу відділення с.Котиківка взірці заяв про звільнення листонош та саме він роз`яснював в телефонному режимі 28.06.2023 процедуру звільнення листонош. Даний свідок ще ствердив, що наказ про звільнення Кравець оформляв працівник кадрів їх підприємства в м.Коломия, а не в м.Івано-Франківську.

Свідок ОСОБА_13 ствердила, що вона в червні 2023 року працювала в м.Коломия як працівник відділу кадрів Івано-Франківського відділення АТ «Укрпошти». Вона особисто заповнювала трудову книжку позивачки при її звільненні та направила її позивачці. Нею помилково було зазначено в трудовій книжці неправильну дату наказу про звільнення позивачки, а саме вона зазначила 27.06.2023 замість 28.06.2023. Ніякого наказу 27.06.2023 про звільнення позивачки не видавалось.

Також свідок ОСОБА_13 повідомила, що вона передала разом із трудовою книжкою копію проекту наказу на якому навіть не було підпису керівника, а не копію наказу про звільнення. За те, що вона неправильно здійснила запис в трудовій книжці позивачки та направила їй копію не існуючого наказу, її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Свідок підтвердила, що особисто заяви про звільнення від позивачки вона не отримувала. А отримала тільки вказівку із відділу кадрів м.Івано-Франківська про необхідність оформити звільнення позивачки в телефонному режимі та взірці заяви в електронному виді на свою службову електронну пошту.

Судом встановлено, що наказ про звільнення позивачки датований 28.06.2023 із заповненням всіх необхідних реквізитів, зокрема в ньому здійснено підпис особи яка його видала (том 1 а.с. 58).

Позивачка отримала разом із трудовою книжкою примірник наказу датованого 27.06.2023 із надписом «копія» та підписом в низу документу «Куник», на якому був відсутній підпис особи яка його видала, а саме керівника Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», з чого вбачається, що він фактично не видавався 27.06.2023.

Також під час розгляду даної справи представником відповідача було запропоновано позивачці здійснити виправлення дати наказу про звільнення в її трудовій книжці, який ними був помилково зазначений не 28.06.2023, а 27.06.2023. Однак, з пояснень в судовому засіданні вбачається, що позвачка не виявила бажання про надання трудової книжки відповідачу для внесення виправлення в трудовй книжці.

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Судом критично оцінюються твердження свідка ОСОБА_12 , що саме 28.06.2023 він особисто отримав добровільну заяву про звільнення від позивачки ОСОБА_4 , яка була передана йому 28.06.2023 керівником поштового відділення Котиківка у закритому конверті, який він передав у відділ кадрів в м.Івано-Франківськ. Оскільки він ствердив, що отриманий конверт 28.06.2023 він отримавши не відкривав і відповідно, що в ньому не перевіряв, а просто відніс 28.06.2023 у відділ кадрів в м.Івано-Франківську.

Також його твердження з цього приводу не доведено і відповідачем, бо представником відповідача взагалі не надано доказів того, що заява про звільнення від імені позивачки була зареєстрована відповідачем, як вхідна кореспонденція 28.06.2023 чи в будь-який інший час.

Ще під час розгляду справи відповідачем не доведено того, яким чином особисто написана заява позивачки від 28.06.2023 потрапила того дня до м.Івано-Франківська та м.Коломия до працівника відділу кадрів, який здійснював оформлення документів про звільнення позивачки.

Також судом критично оцінюються твердження позивачки та її представника з приводу того, що наказ про звільнення було винесено саме 27.06.2023. Оскільки під час розгляду справи було з`ясовано, що даний наказ Куник виготовила на заздалегідь заготовленому бланку наказу де був відсутній підпис керівника без належної перевірки його змісту. І він фактично був проектом наказу без підпису керівника. В результаті чого її було притягнуто в подальшому до дисциплінарної відповідальності. Існування наказу датованого 27.06.2023 спростовується і відсутністю запису в книзі наказів про його видачу. Оскільки в книзі наказів зазначено про звільнення позивачки згідно наказу від 28.06.2023 № 1679к, а не згідно наказу від 27.06.2023 № 1679к.

Мотиви, доводи та застосовані норми права.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у разі взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Схожий за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19).

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін до припинення договору за угодою сторін; і чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Стаття 47 КЗпП України визначає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 2.4 розділу 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення (пункт 2.10 розділу 2 Інструкції №58).

З приводу скасування наказів про звільнення позивачки від 27.06.2023 та 28.06.2023 під № 1679к, слід зазначити наступне.

В судовому засіданні позивачем та її представником не спростовано належним чином, що в трудовій книжці позивачки дата наказу № 1679к від 27.06.2023 написана працівником «Укрпошти» не помилково.

Оскільки працівником «Укрпошти» Куник, яка здійснювала запис в трудовій книжці позивачки про її звільнення помилково було здійснено запис про видачу наказу 27.06.2023, а не 28.06.2023. За, що в подальшому ОСОБА_13 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Також ОСОБА_13 надіслала позивачці не копію оригіналу наказу про її звільнення, а тільки копію проекту наказу в котрому нею було зазначено помилкову дату його видачі і з відсутністю всіх необхідних реквізитів, зокрема там відсутній особистий підпис керівника.

Суд звертає увагу, що відтворення змісту наказу №1679к на аркуші паперу із датою створення 27.06.2023, а не 28.06.2023, не є належним підтвердженням того, що наказ від 27.06.2023, запис про який здійснено відповідачем в трудовій книжці позивачки, існує в наявності.

Судом береться до уваги те, що позивачку було звільнено саме згідно наказу № 1679к від 28.06.2023, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що відповідачем, позивачці 30.06.2023 було передано саме копію не існуючого на той час проекту наказу №1679к від 27.06.2023 та здійснено помилковий запис про дату звільнення в трудовій книжці. Що в цілому ставить під сумнів існування наказу датованого 27.06.2023 на момент передачі позивачці трудової книжки із записом про звільнення.

Враховуючи, вищенаведене, суд приходить до переконання, що доказів існування наказу від 27.06.2023 про звільнення позивачки, який би був оформлений належним чином, учасниками справи не надано, відповідно позов про його скасування не підлягає до задоволення.

Слід зазначити, що законодавством не передбачено можливості звільнення працівника шляхом видання декількох ідентичних наказів під одним номером з різними датами винесення.

З приводу правомірності видання наказу про звільнення позивачки 28.06.2023, суд зазначає наступне.

У цій справі судом встановлено, що заява, 28 червня 2023 року була написана і підписана особисто позивачкою Кравець за ініціативою саме представника відповідача. Інших заяв про звільнення до 28.06.2023 позивачка не писала.

Оскаржуваний наказ № 1679к про звільнення позивачки відповідач виніс 28.06.2023. Належних і допустимих доказів про добровільне подання позивачкою особисто у відділ кадрів чи в інший компетентний відділ відповідача до 28.06.2023 включно, який займається питаннями звільнення працівників, відповідачем під час розгляду справи, не надано.

Відповідачем не надано і доказів того, що до моменту спілкування із ОСОБА_11 , 28.06.2023 позивач виявляла будь-яке волевиявлення на припинення трудових відносин із відповідачем.

Також відповідачем не доведено, що позивачка написала добровільно із власного волевиявлення 28.06.2023 заяву про звільнення, яка і була підставою для винесення наказу про її звільнення.

Хоча звільнення за угодою сторін не тільки не порушує прав працівника, а й надає більше гарантій, зокрема звільнення в бажану дату та можливість отримання соціальних виплат. Однак твердження позивача про видання наказу 28.06.2023 про її звільнення після написання нею заяви про звільнення, без дійсної волі на це, не спростовано відповідачем.

Судом береться до уваги і те, що відповідачем не спростовано того, що позивач написала заяву встановленого відповідачем взірця всупереч своїй волі і дійсного бажання звільнятись у неї не було. Хоча заяву вона написала та підписала особисто, але це було здійснено тільки після телефонної розмови із регіональним менеджером Бойчуком 28.06.2023, який повідомив їй, що у разі не написання такої заяви її буде просто звільнено без будь-яких виплат. Що підтверджується, окрім тверджень позивачки і показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Добровільне волевиявлення працівника є безумовною підставою для звільнення такого працівника за п.1 ч.1 ст.36 КЗпПУ. Написана заява під тиском виключає його вільне волевиявлення.

В даному випадку представником відповідача 28.06.2023 роз`яснювалось позивачці виключно в телефонному режимі, про необхідність написання заяви про звільнення у тій формі, яка їй надіслана у відділення без будь-якої альтернативи.

Що в цілому не може бути розцінено судом як висловлене волевиявлення позивачки на звільнення.

Тому наказ про звільнення позивачки № 1679к від 28.06.2023 підлягає скасуванню, а вона поновленню на роботі.

З приводу виплат позивачці за вимушений прогул, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Ч.2 даної статті передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.05.2019 року у справі № 452/970/17, способи захисту трудових прав наведені, зокрема у статтях 235 і 237-1 КЗпП України. Так, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України). Цей спосіб захисту порушених прав працівника застосовується незалежно від підстави припинення з ним трудового договору у випадку незаконного звільнення працівника чи його незаконного переведення на іншу роботу.

В ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Ч.4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У цій справі, заява позивачки про поновлення її на роботі, розглядається менше року, і вини позивачки у тому, що вона не працювала у період з 01.07.2023 по 20.05.2024, не має. Тому на її користь підлягає стягненню середній заробіток за весь цей час вимушеного прогулу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100 (далі Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої (годинної) заробітної плати.

Згідно пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Кількість робочих днів повинна розраховуватись за графіком роботи підприємства позивачки, а саме із врахуванням графіку днів праці позивачки.

Встановлено, що Кравець звільнено з роботи 30.06.2023, який був її останнім робочим днем. Згідно графіку підприємства вона працювала кожного тижня в понеділок, середу та п`ятницю.

День звільнення не враховується для розрахунку середнього заробітку, а тому правильним є період з 01.07.2023 по 20.05.2024 (день ухвалення рішення суду).

Останні два календарні місяці роботи позивачки - квітень, травень 2023 року бо місяцем звільнення є червень 2023 року.

Згідно рахунків заробітної плати, які надані представником відповідача:

- заробітна плата за квітень 2023 року складала 4956 грн;

- заробітна плата за травень 2023 року складала 5268 грн.

Позивач працювала у квітні 2023 року 12 робочих дні, а у травні 2023 року - 14 робочих дні, разом 26 робочих днів.

Заробітна плата в квітні 2023 року становила 4956 грн., а в травні 5268 грн. тому разом за два місяці позивачка отримала зарплату в сумі 10 224 грн.

Середньоденна заробітна плата складає із розрахунку (10 224 грн) : (26 робочі дні) 393,23 грн.

Час затримки виплати заробітної плати 138 робочих днів згідно графіку підприємства де працювала Кравець перед звільненням (понеділок, середу та п`ятницю, що тижня).

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2023 по 20.05.2024 становить 54 265 грн 74 коп. (138 х 393,23).

Позивач та її представник заявили вимогу про стягнення середнього заробітку за вказаний період виходячи із розміру зарплати отриманої за травень-червень 2023 року. Однак ця вимога не відповідає нормам законодавства, які мають застосовуються судами при вирішенні таких вимог.

Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2023 по 20.05.2024, саме сума у розмірі виплат розрахованих відповідно до положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Розмір стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, який слід допустити до негайного виконання, становить суму 5112,00 грн. Даний розмір встановлено судом із розрахунку отриманої позивачкою заробітної плати за квітень-травень 2023 року, які передували місяцю її фактичного звільнення, в сумі 10 224,00 грн. поділеної на два.

В частині поновлення на роботі та посаді в АТ «Укрпошта» суд зазначає, що враховуючи пояснення сторін із яких вбачається, що у поштовому відділенні зв`язку Котиківка, де працювала до звільнення позивачка, відсутні на даний час аналогічні посади на якій вона працювала, тому позивачку, у разі неможливості поновити на попередньому місці роботи, слід поновити на роботі та посаді в одному із структурних підрозділів Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» із дотриманням вимог законодавства України, в тому числі із врахуванням місця проживання позивачки та складу її сім`ї, в тому числі і наявність неповнолітніх дітей на її утриманні.

Висновки суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на вищенаведене немає на даний час правових підстав вважати, що звільнення Кравець 28.06.2023 з підстав, передбачених пунктом 1 ч.1 статті 36 КЗпП України, було проведено відповідачем без порушення вимог трудового законодавства, тому з огляду на викладене, суд приходить до переконання, що Наказ № 1679к від 28.06.2023 виданий керівником Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» про звільнення позивача із займаної посади листоноші 2 класу поштового відділення зв`язку Котиківка не є законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді листоноші в одному із структурних підрозділів Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» із виплатою суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованої відповідно до положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів та з урахуванням виплачених позивачці сум коштів при звільненні, в іншій частині позову слід відмовити.

Питання судових витрат вирішується згідно вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) про визнання наказів про звільнення з роботи безпідставним, незаконним та недійсним, поновлення на роботі та посаді, стягнення невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул із внесенням відповідного запису в трудову книжку - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ керівника Івано-Франківської дирекції АТ "Укрпошта" від 28.06.2023 № 1679к про припинення трудового договору (контракту) із ОСОБА_1 та її звільнення 30.06.2023 з посади листоноші 2 класу згідно п.1 ст.36 КЗпП, за угодою сторін.

Поновити ОСОБА_1 на посаді листоноші 2 класу в структурному підрозділі Івано-Франківської дирекції АТ "Укрпошта"..

Стягнути з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2023 року по день ухвалення судового рішення в розмірі 54 265 (п`ятдесят чотири тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 74 коп. з обов`язковим відрахуванням обов`язкових податків, зборів та платежів та з урахуванням виплачених коштів при звільненні.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5112 гривень допустити до негайного виконання.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з АТ «Укрпошта» на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.(одну тисячу сімдесят три гривні 60 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Місцезнаходження відповідача АТ «Укрпошта» - вул.Хрещатик,22 м. Київ, 01001, .

Місцезнаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України - проспект Перемоги,14 м.Київ, 01135, код .

Повне судове рішення складене 24.05.2024.

Суддя: Гайдич Р. М.