ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1045/23Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/530/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за відсутності учасників цивільного процесу

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1045/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року про закриття провадження у справі (постановлену суддею Кунець Н.Р.) за скаргою ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко Інни Віталіївни та зобов`язання здійснити дії в межах виконавчих проваджень № 72960700, 72960622, 72960535,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаною скаргою.

Обґрунтовуючи скаргу зазначала, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2023 року в справі за позовом, який поданий нею в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, вирішено стягнути з російської федерації в їх користь компенсацію за завдану моральну шкоду в загальній сумі 1201992 грн..

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 липня 2023 року яка є чинною, суму відшкодування збільшено до 4000000 грн..

14 серпня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано три виконавчі листи, які було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

05 жовтня 2023 року державним виконавцем Онопрієнко І.В. відкрито три виконавчі провадження №72960700, № 72960622, №72960535 та приєднанні до зведеного провадження №59036926.

Скаржниця зазначала, що 26 січня 2024 року через засоби поштового зв`язку на адресу державного виконавця Онопрієнко І.В. було направлено клопотання, у якому просила: накласти арешти на все майно та рахунки боржника, організувати та провести торги арештованого майна російської федерації з направленням відповідних грошових коштів для примусового виконання рішення судів за виконавчими провадженнями №72960535, № 72960622, №72960700, повідомити про можливість змінити спосіб виконання рішення по вищевказаних виконавчих провадженнях з метою отримання стягувачами майна та активів боржника.

Звертала увагу, що не отримувала відповіді на вищезазначене клопотання від державного виконавця Онопрієнко І.В., а також вказувала, що жодних дій після відкриття трьох виконавчих листів не було вчинено зі сторони державного виконавця.

З врахуванням вищенаведеного, вважала, що в діях державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. є ознаки бездіяльності.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року провадження у справі закрито, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснено скаржниці її право на звернення із скаргою у порядку адміністративного судочинства до адміністративного суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням чинного законодавства, без врахування фактичних обставин.

Звертає увагу на те, що висновок суду першої інстанції щодо розгляду даної скарги у порядку адміністративного судочинства є помилковим та передчасним оскільки, Цивільним процесуальним кодексом України, а також Кодексом адміністративного судочинства України не врегульовано порядок розгляду справ на рішення, дії чи бездіяльності виконавця щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні. Отже, розгляд даної категорії справ підлягає до юрисдикції суду, що видав виконавчий документ.

Вказує, що суд першої інстанції та бездіяльність державного виконавця Онопрієнко І.В. фактично блокує застосування заходів примусового виконання рішення щодо стягнення майна і коштів з російської федерації, як боржника.

Від представника відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, оскільки її доводи не підтверджуються нормативно-правовими актами.

Посилання скаржниці на практику Великої Палати Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №911/100/18 вказують про відсутність у законодавстві порядку розгляду скарг на оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу виконавчого провадження. У даному висновку ВП ВС наголошує, що у випадках оскарження дій виконавця при зведеному виконавчому провадженні, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, представник відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звертає увагу, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не оскаржувала ухвалу суду по суті, а виклала свої міркування, які не стосуються ухвали суду першої інстанції і не можуть бути прийнятті судом для задоволення цієї скарги.

В судове засідання ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не з`явилася. Проте, направила заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала апеляційну скаргу в її межах, посилаючись на доводи викладені в ній.

У судовому засіданні представник відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не з`явився без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, тому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до держави російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що вимушене переселення ОСОБА_1 з окупованої території Донецької області до м. Кременчук Полтавської області відбулося унаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Донецької області.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що вимушене переселення ОСОБА_1 , та малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , 12-13 квітня 2022 року з м. Київ до м. Тернопіль відбулося унаслідок збройної агресії російської федерації проти України та ведення активних бойових дій на території м. Київ.

Стягнуто з російської федерації на користь ОСОБА_1 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 600 996 грн.

Стягнуто з російської федерації на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 400 664 грн.

Стягнуто з російської федерації на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 200 332 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з російської федерації на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 14 493, 60 грн. (а.с. 60-67, т.1).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 липня 2023 року заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, збільшено розмір стягнутої моральної шкоди.

Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2 000 000 грн., на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1 000 000 грн. та на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1 000 000 грн (а.с. 116-120, т.1).

Постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. від 05 жовтня 2023 року за заявою стягувача відкрито виконавчі провадження № 72960700, № 72960622, № 72960535, з примусового виконання виконавчих листів виданих Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 14 серпня 2023 року по справі №607/1045/23, про стягнення з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2 000 000,00 грн., на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1 000 000,00 грн. та на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1 000 000,00 грн (а.с. 157-159, т.1).

З облікової картки на зведене виконавче провадження № 59036926 про стягнення грошових коштів з боржника російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації, копію якої долучено до матеріалів справи представником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вбачається, що виконавчі провадження № 72960700, № 72960622, №72960535 з примусового виконання виконавчих листів №607/1045/23 виданих Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 14 серпня 2023 року приєднані до зведеного виконавчого провадження № 59036926.

З облікової картки також стало відомо, що у складі зведеного виконавчого провадження № 59036926 про стягнення грошових коштів з боржника російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації знаходиться 440 виконавчих проваджень за виконавчими документами судів різних юрисдикцій (а.с. 182-253, т.1).

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Питання порядку виконання судових рішень врегульоване статтею 129-1 Конституції України, у відповідності до якої суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У відповідності до статті 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною 1 статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З наведених правових норм, передбачених частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України, вбачається, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконанні рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, таку скаргу розглядає відповідний суд загальної юрисдикції, який ухвалив таке рішення за правилами цивільного судочинства відповідно.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження. При цьому законодавство не передбачає порядок розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що саме в таких випадках (оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій), згідно з частиною першою статті 287 КАС України відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства (відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №911/100/18 ).

Аналогічні висновки зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №160/21596/21, від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2022 року у справі №910/10965/17 від 10 квітня 2019 року у справі №908/2520/16, від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17, від 17 жовтня 2018 року у справах № 927/395/13.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскарження бездіяльності державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. під час виконання зведеного виконавчого провадження № 59036926, у якому об`єднано виконання судових рішень, у тому числі і даного рішення, ухвалених судами різних юрисдикцій, підлягає до розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що скаржниця звертаючись з апеляційною скаргою не спростувала висновків ухвали суду першої інстанції та не довела неправильне застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови скасування прийнятої ухвали Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 02 квітня 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 травня 2024 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.