Справа № 344/7963/23
Провадження № 22-ц/4808/366/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

секретаря Кузів А.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» - адвоката Салівона Віталія Івановича на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2023 року, постановлене в складі судді Кіндратишин Л.Р. в м. Івано-Франківськ, повний текст складено 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 01.03.2022 мало місце ДТП, в якому батько позивача ОСОБА_2 на транспортному засобі позивача Nissan X-TRAIL, державний номерний знак, НОМЕР_1 в м. Івано-Франківську на перехресті з кільцевим рухом вул. Є Коновальця і вул. Джохара Дудаєва, з правої смуги підрізав інший транспортний засіб PEUGEOT 407 ST 1.8Е, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час виїзду на кільце з другорядної дороги вул. Джохара Дудаєва, де встановлено дорожні знаки 2.1. «Дати дорогу» і 4.10 « Круговий рух», ОСОБА_3 не надала батьку перевагу у русі. ОСОБА_4 викликав працівників поліції, однак такі склали протокол про адміністративне правопорушення на нього. В подальшому постановою суду провадження відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відносно іншого учасника протокол за ст. 124 КУпАП не складався. Згідно висновку експерта за результатами судово інженерно-транспортного дослідження, саме дії ОСОБА_3 стали причиною ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована полісом обов`язкового страхування №АР2455172 у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес». В результаті ДТП позивачу, як власнику транспортного засобу завдано шкоду в розмірі 131 968 грн, що підтверджується висновком експерта №07-01-23 від 20 січня 2023 року. Враховуючи те, що страховий поліс обмежує розмір можливого відшкодування страхової суми у розмірі 130 000 грн, просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на його користь - ОСОБА_1 130 000 грн відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 53 469 грн 71 коп., а також 534,69 грн судового збору. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що висновок експерта № 07-01-23 не відповідає вимогам належності та допустимості, оскільки механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТ3), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТ3 встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 No 142/5/2092 (далі - Методика). В порушення вказаних вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів технічний огляд транспортного засобу належного позивачу експертом не здійснювався, обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд у Висновку №07-01-2023 експертом не зазначено. Технічний огляд транспортного засобу здійснювався 01.05.2022 в присутності адвоката Саламандика Андрія та дорученої особи власника - ОСОБА_2 , проте акту (протоколу) огляду до висновку N° 07-01-2023 не додано. Пошкодження, які фіксувалися 01.05.2022 не можуть братися до уваги при визначенні розміру завданої шкоди, оскільки вони фіксувалися неналежним чином зацікавленими особами за відсутності належно повідомленого представника ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та експерта. Згідно ремонтної калькуляції, що є додатком до висновку №07-01-2023 експертом взято ціни на запасні запчастини станом на 10.01.2023, а не на дату ДТП - 01.03.2022. При визначенні вартості запасних запчастин експертом взято курс валют за станом на 29.12.2022, без будь-якого обгрунтування, хоча ця дата є відмінною як від дати ДТП так і від дати складання висновку. Вказує, що до загальної суми запчастин включено надбавку 20%, що в свою чергу становить 17 716,69 грн та є сумою ПДВ, що не підлягає стягненню з страховика. Крім того, на момент ДТП вказаний автомобіль вже перебував у ДТП, що не було враховано при оцінці пошкодження.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи часткового позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження частково, а саме щодо стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь позивача ОСОБА_1 матеріального збитку в межах суми страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, франшизи, а саме в сумі 53 469 ( п`ятдесят три тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 71 коп.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 ( а.с.10).

Постановою Івано-Франківського міського суду 08.12.2022 у справі №344/9641/22, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення закрито.

Постановою встановлено, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201441 від 02.08.2022 вбачається, що ОСОБА_2 01.03.2022 о 09 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську на кільцевій розв`язці вул. Коновальця-Дудаєва-Бандери, керуючи транспортним засобом марки Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху, з`їздом з кільцевої розв`язки в напрямку до вул. С.Бандери, не переконався що це буде безпечним та допустив зіткнення з транспортним засобом марки Peugeot 407, д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що рухалася в правому ряді в напрямку до вул. Коновальця. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.3 б, п.10.1 та п. 10.4 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 25.05.2022 у справі №344/5427/22, провадження в справі щодо ОСОБА_3 за ст.122-4 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з такою постановою «відповідно до протоколу серії ААБ №204829 від 02.05.2022 слідує, що 01.03.2022 близько 09 год 30 хв в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця, 207, водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Peugeot 407» н.з. НОМЕР_2 , та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце події, чим порушила п.2.10а Правил дорожнього руху України.

Згідно з полісом № АР 2455172, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_3 застрахувала свою відповідальність щодо транспортного засобу PEUGEOT 407 ST 1.8Е, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у ПрАТ «СК ЮНІВЕС», строком з 04.02.2022 по 03.02.2023. Шкода завдана майну становить 130 000 грн., франшиза 2 600 грн ( а.с. 135).

20.06.2022 ОСОБА_2 звернувся до Моторно-транспортного страхового бюро України, ПрАТ «СК «Юнівес» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, де разом з тим просить провести огляд його автомобіля.

Згідно з висновком експерта за результатами судової інженерно-транспортного дослідження від 11.07.2022 за №25 ( а.с. 14-20), водій автомобіля Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 при русі по перехрестю з круговим рухом (по колу), відповідно до вимог п. 16.12 ПДР мав перевагу та першочерговість проїзду перед транспортними засобами, які в`їжджали на перехрестя з круговим рухом і з моменту виникнення небезпеки повинні були керуватись вимогами п. 12.3 і п.п. 16.12 (ч.4) ПДР. В дорожній ситуації, що склалась водійці автомобіля марки Peugeot 407, д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 , яка в`їжджала на нерегульоване перехрестя з круговим рухом і виконувала маневр праворуч, слід було, відповідно вимогам п. 2.3 д, п. 10.1, п. 16.12 (ч.4) ПДР України, надати перевагу і першочерговість в русі автомобілю Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , який вже рухався перехрестям з круговим рухом по колу. В дорожній обстановці, що склалась, водій автомобіля Peugeot 407, д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 мала технічну можливість запобігти даній ДТП виконуючи вимоги п. 2.3 д, п. 10.1, п. 16.12 ПДР України. В причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП знаходились дії водія Peugeot 407, д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 .

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3

Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18,з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18)та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

У спірних правовідносинах цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування №АР2455172 у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з висновком експерта №07-01-23 ФОП ОСОБА_5 від 20.01.2023, вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 01.03.2022р., без врахування коефіцієнту фізичного зносу, станом на дату виконання експертизи, складає 131 968 (сто тридцять одна тисяча дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 00 коп та вартість відновлювального ремонту автомобіля NISSAN X-TRAIL, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 01.03.2022р., з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на дату виконання експертизи, складає 56 069,71 (п`ятдесят шість тисяч шістдесят дев`ять) гри 71 коп (а.с. 23-39 Т.1)

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508св18) зроблено правові висновки щодо відшкодування величини втрати товарної вартості транспортного засобу, які полягають у такому.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Щодо доводів про те, що пошкодження, які фіксувалися 01.05.2022 не можуть братися до уваги при визначенні розміру завданої шкоди, оскільки вони фіксувалися неналежним чином зацікавленими особами за відсутності належно повідомленого представника ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», оскільки автомобіль Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 при проведені експертизи оглядав безпосередньо експерт. При цьому, був присутній представник ПрАТ «СК «Юнівес». Всі ушкодження на такому автомобілі є наслідком однієї події, яка мала місце з автомобілем Peugeot 407, д.н.з НОМЕР_2 .

Відповідно до акту огляду колісного транспортного засобу від 30.06.2022, який складено ОСОБА_6 , за участю ОСОБА_7 , за місцем огляду м. Чернівці, ушкодження транспортного засобу Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідають пошкодженням, що зазначені у висновку експерта №07-01-23 ФОП ОСОБА_5 від 20.01.2023.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про врахування у висновку експерта суму ПДВ у розмірі 17,716,69 грн , оскільки судом першої інстанції вірно враховано знос автомобіля в сумі 53 469 ( п`ятдесят три тисячі чотириста шістдесят дев`ять ) гривень 71 коп та франшизи ( 2600 грн), які не перевищують межі страхової суми (ліміту страхового відшкодування).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 3 028 грн.

Ціна позову в даній справі становить 130 000грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн*100=302 800 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» - адвоката Салівона Віталія Івановича залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний тексс складено 12 березня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О. Максюта

Л.В.Василишин