Дата документу 06.03.2024 Справа № 336/1917/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1917/19 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/447/24 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
06 березня 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., судді Гончар М.С., Подліянової Г.С.
за участі секретаря: Камалової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову зазначено, що 20 серпня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу відповідач набув земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же день сторони уклали усний договір доручення, за яким відповідач доручив позивачеві від його імені і за його рахунок вчинення юридичних дій, пов`язаних з будівництвом житлового будинку на придбаній відповідачем земельній ділянці, з введенням вказаного будинку в експлуатацію, отриманням правовстановлюючого документу та реєстрацією права власності на будинок. На підтвердження вказаного доручення 20 серпня 2013 ОСОБА_2 видав позивачу довіреність строком на п`ять років, якою у відповідності до умов усного договору доручення уповноважив позивача представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, райдержадміністраціях, в будь-яких сільських та селищних радах, в бюро технічної інвентаризації, житлово-експлуатаційних організаціях, органах внутрішніх справ, в підприємствах газо-, водо-, енерго-, теплопостачання, в усіх комунальних підприємствах, в органах санітарно-епідеміологічної служби, органах пожежної охорони, проектних організаціях, в органах архітектури та містобудування, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, в державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України, її структурних підрозділах, в органах нотаріату, перед будь-якими суб`єктами оціночної діяльності, в управліннях і відділах земельних ресурсів, в органах державного кадастрового реєстрато-
ра, органах Міністерства доходів і зборів та його структурних підрозділах з будь-яких пи-
тань, що стосуватимуться його як власника земельної ділянки площею 0,15 га за адресою:
АДРЕСА_1 , а також оформити та зареєструвати його право власності на будь-яке нерухоме майно за означеною адресою, управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, передати до найму/оренди) будь-яким нерухомим майном на вказаній ділянці за ціною та на умовах за розсудом представника.
Згідно з вказаною довіреністю відповідач надав позивачу право подавати вій його імені будь-які заяви, отримувати від його імені будь-які довідки, витяги, документи, дозволи та їх дублікати, в тому числі, акт вводу в експлуатацію, декларацію на початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяги з Державного земельного кадастру, укладати договори, пов`язані з обслуговуванням вищезазначеного йому нерухомого майна з підприємствами-постачальниками комунальних послуг, замовляти та отримувати технічний паспорт на нерухоме майно, вводити об`єкти нерухомого майна в експлуатацію, подавати та підписувати картки прийому заяв державним реєстратором/нотаріусом, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, заяви про зупинення державної реєстрації прав, заяви про внесення змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про відкликання заяви, заяви про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про сімейний стан відповідача та про належність йому вище зазначеного майна на праві особистої приватної власності та про неперебування у спільній сумісній власності, а також заяви, необхідність у поданні яких викликатиметься його інтересами чи вимогами чинного законодавства, укладати та підписувати договори купівлі-продажу, міни, оренди вищезазначеного нерухомого майна/ в тому числі попередні договори, додаткові договори, договори про розірвання до них/, самостійно визначаючи ціну, оцінку та всі інші істотні умови цих договорів, отримати належні довірителю гроші за вказаними договорами в будь-якій сумі, провадити розрахунки та вносити платежі, в тому числі державне мито, розписуватися за нього, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з означеною довіреністю.
15 вересня 2013 року позивач в інтересах ОСОБА_2 уклав договір підряду № 1 на виконання капітального будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 . За умовами вказаного договору вартість робіт, що доручалося провести підряднику, становить 124 933 доларів США за курсом НБУ на дату підписання договору. 18 вересня 2013 року позивач за власний рахунок здійснив передплату, яка передбачена умовами договору, в сумі 281 000 грн., отримавши від ОСОБА_3 розписку про отримання зазначеної суми. Наступний платіж 10 лютого 2014 року в сумі 200 000 грн. позивач також здійснив за рахунок особистих коштів після виконання підрядником певного обсягу робіт відповідно до додатків № 1 та № 2 до договору підряду, також отримавши від підрядника розписку про вручення йому вказаної суми. Черговий платіж позивач здійснив після виконання підрядником наступного етапу робіт 20 серпня 2014 року в сумі 200 000 грн., отримавши від підрядника відповідну розписку. Останній платіж в сумі 255 900 грн. був вчинений під розписку 9 листопада 2014 року. Загальна сума грошових коштів, що належать позивачеві і яку він витратив на будівництво, становить 937 000 грн.
Окрім того, позивач витратив на набуття будівельних матеріалів 320 233 грн. 31 коп., сплативши на виконання доручення за довіреністю від 20.08.2013р. загальну суму в розмірі 1 257 233,31 грн.
18 жовтня 2015 року за замовленням позивача у відповідності до наданих йому повноважень було складено технічний паспорт на новостворене нерухоме майно, а 27 листопада 2015 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухомість на ім`я ОСОБА_2 .
В 2017 році позивач звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати понесені ним витрати з будівництва будинку, але відповідач через відсутність у нього грошових коштів запропонував позивачеві в рахунок відшкодування понесених витрат переоформити право власності на дружину позивача, на що він погодився. Разом з тим, коли позивач відвідав нотаріуса наприкінці липня 2018 року з метою провести відчуження будинку на користь своєї дружини, він дізнався, що в липні 2018 року довіреність була відкликана відповідачем, про що відповідач в порушення ч. 2 ст. 249 ЦК України позивача не повідомив.
У відповідності до ч. 2 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення що належать йому, між тим відповідач ухиляється від добровільної сплати зазначених видатків на користь позивача, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати, пов`язані з виконанням доручення за довіреністю № 2506 від 20.08.2013р. в сумі 1 257 233,31 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач викладає обставини, як зазначив їх у позовній заяві, та наголошує на тому, що суд безпідставно прийняв до уваги ствердження ОСОБА_2 про те, що в довіреності відсутня конкретна вказівка на надання йому повноважень на укладення договору підряду та будівництво будинку на земельній ділянці відповідача, що, на його думку, спростовується дійсними обставинами справи, зібраними у справі доказами.

Також вважає, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст. 241 ЦК України, оскільки відповідач в силу дій позивача набув право власності на будинок та не заперечував проти цього, тобто своїми конклюдентними діями схвалив набуття ним права власності на збудований за рахунок позивача будинок. Вказує, що відповідач бачив будівництво будинку на його земельній ділянці та проти цього не заперечував, а в подальшому прийняв його та правовстановлюючі документи на будинок, договір підряду на оспорював, довіреність не відкликав до моменту набуття права власності на будинок. Все вказане свідчить про наявність домовленості між сторонами про будівництво будинку позивачем за свій кошт для відповідача, а у протилежному випадку втрачається сенс будівництва позивачем будинку на землі відповідача та за свої кошти.

Отже, прийнявши будинок, відповідач має сплатити позивачу витрачені на його будівництво кошти, а розмір витрат підтверджується, на його думку, договором підряду, актами приймання-передачі за договором підряду, розписками про оплату робіт підрядника, видатковими накладними, квитанціями, рахунками на сплату вартості будівельних матеріалів, що разом складають загальну суму у розмірі 1 257 233,31 грн.

При цьому, відсутність у деяких квитанціях та чеках прізвища фізичної особи, що купує товар, а також адреси місцезнаходження нерухомого майна жодним чином не спростовує належності та достовірності цих доказів. Виходячи з характеристики будинку, будівель і споруд у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 та наданих чеків і квитанцій на придбання матеріалів, ці закуплені матеріали повністю відповідають використаним на будівництво будинку. Крім того, у деяких накладних чітко фігурує місце розташування будинку с. Матвіївка, а також у рахунку-фактурі № 656 зазначено № 65.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що погоджується з рішенням суду першої інстанції та заперечує проти апеляційної скарги. Вважає неспроможними доводи позивача, що між сторонами мався усний договір доручення, за яким відповідач доручив позивачу здійснити певні дії, пов`язані з будівництвом будинку на його земельній ділянці. Все, що він доручив виконувати позивачу викладено саме у нотаріально посвідченій довіреності. Спрямування витрат позивачем на будівництво саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 , нічим не доводиться, з приводу цих витрат позивач ніколи не висував відповідачу письмової претензії в позасудовому порядку. Також не було домовленостей між сторонами про переоформлення права власності на будинок на дружину позивача в рахунок погашення боргу. Конклюдентних дій з боку відповідача щодо погодження боргу не малось.

Зазначає, що він знав про будівництво будинку на своїй земельній ділянці, оскільки сам його здійснював та контролював, а не схвалював будівництво, яке начебто здійснював позивач. А з доданих позивачем документів не можна відстежити, що він діяв саме в інтересах відповідача, та сплачував свої грошові кошти від його імені. Жоден документ про витрати позивача не містить у собі посилання на довіреність, відповідно до якої діяв позивач. Тож на відповідача не можна покладати обов`язку з відшкодування позивачеві зазначених ним у позові витрат як таких, що не стосуються виконуваних за довіреністю повноважень.

В судовому засіданні апеляційного суду 06 березня 2024 року адвокат позивача ОСОБА_1 Бабенко Г.О. підтримала апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Єренко Д.В. заперечували проти скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 20 серпня 2013 року ОСОБА_2 купив земельну ділянку у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У пункті 5 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що покупець оглянув земельну ділянку та візуальним оглядом встановив, що будь-яких побудов, об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці не мається.

20 серпня 2013 року ОСОБА_2 оформлено нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_1 , згідно з якою відповідач уповноважив представника: представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, райдержадміністраціях, в будь-яких сільських та селищних радах, в бюро технічної інвентаризації, житлово-експлуатаційних організаціях, органах внутрішніх справ, в підприємствах газо-, водо-, енерго-, теплопостачання, в усіх комунальних підприємствах, в органах санітарно-епідеміологічної служби, органах пожежної охорони, проектних організаціях, в органах архітектури та містобудування, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, в державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України, її структурних підрозділах, в органах нотаріату, перед будь-якими суб`єктами оціночної діяльності, в управліннях і відділах земельних ресурсів, в органах державного кадастрового реєстратора, органах Міністерства доходів і зборів та його структурних підрозділах з будь-яких питань, що стосуватимуться ОСОБА_2 як власника земельної ділянки площею 0,15 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0127;

- оформити та зареєструвати право власності довірителя на будь-яке нерухоме майно за означеною адресою;

- управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, передати до найму/оренди) будь-яким нерухомим майном на ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; за ціною та на умовах за розсудом представника.

Для виконання вказаних повноважень відповідач надав позивачу право подавати від його імені будь-які заяви, отримувати від його імені будь-які довідки, витяги, документи, дозволи та їх дублікати, в тому числі акт вводу в експлуатацію, декларацію на початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяги з Державного земельного кадастру, укладати договори, пов`язані з обслуговуванням належного йому нерухомого майна з підприємствами - постачальниками комунальних послуг, замовляти та отримувати технічний паспорт на нерухоме майно, вводити об`єкти нерухомого майна в експлуатацію, подавати та підписувати картки прийому заяв державним реєстратором/нотаріусом, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, заяви про зупинення державної реєстрації прав, заяви про внесення змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про скасування запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про відкликання заяви, заяви про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про сімейний стан відповідача та про належність йому майна на праві особистої приватної власності та про неперебування у спільній сумісній власності, а також заяви, необхідність у поданні яких викликатиметься його інтересами чи вимогами чинного законодавства, укладати та підписувати договори купівлі-продажу, міни, оренди нерухомого майна/ в тому числі попередні договори, додаткові договори, договори про розірвання до них/, самостійно визначаючи ціну, оцінку та всі інші істотні умови цих договорів, отримати належні йому гроші за вказаними договорами в будь-якій сумі, провадити розрахунки та вносити платежі, в тому числі державне мито, розписуватися за нього, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з означеною довіреністю (а. с. 18).

Побудова на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0127, житлового будинку підтверджується технічним паспортом, свідоцтвом про право власності на ім.»я ОСОБА_2 на нерухоме майно від 27.11.2015р.

Позивач в позові зазначав, що на виконання усної домовленості з відповідачем та на виконання повноважень, визначених у вказаній довіреності, він уклав договір підряду на будівництво житлового будинку на належній відповідачу земельній ділянці, оплативши витрати за роботи та матеріали на загальну суму 1 257 233,31 грн., про що ним надано було договір підряду, розписки підрядника про отримання коштів за роботу, платіжні документи на придбання матеріалів. Ним було отримано декларацію на початок будівельних робіт, а після здійснення будівництва введено будинок в експлуатацію, а також оформлено право власності на будинок за відповідачем. Але відповідач, прийнявши будинок у власність, не відшкодовує йому понесені витрати.

Вирішуючи спір, суд з`ясовував природу правовідносин між сторонами та дійшов наступного.

Поняття та підстави представництва внормовані статтею 237 ЦК України, згідно з якою представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`яза-

на або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво здійснюється, зокрема, за довіреністю, яка за формою повинна відповідати формі, у якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ст. 245 ЦК України).

Як випливає із змісту ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Видача довіреності однією особою іншій на вчинення певних дій від імені особи, що видає довіреність, є одностороннім правочином.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину, як випливає із змісту частини 5 статі 202 ЦК України.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд констатував, що сто- рони між собою пов`язують правовідносини представництва, а зміст повноважень представника охоплюється змістом довіреності, і є вичерпним. Означена довіреність лише уповноважує представника представляти інтереси довірителя в будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності (1); оформити та зареєструвати право власності на довірителя на розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , нерухоме майно (2); управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, передати до найму/оренди) будь-яким нерухомим майном на ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною та на умовах за розсудом представника (3).

Суд констатував, що до означених в довіреності повноважень представника не входить розпорядження довірителя на укладення в його інтересах договору підряду на виконання капітального будівництва, а що стосується повноважень на укладання та підписання договорів від імені довірителя, то такими договорами за розпорядженням особи, яка видала довіреність, можуть бути договори купівлі-продажу, міни, оренди вищезазначеного нерухомого майна/ в тому числі попередні договори, додаткові договори, договори про розірвання до них/, з правом представника самостійно визначати ціну, оцінку та всі інші істотні умови цих договорів, отримання належних відповідачу грошей за вказаними договорами в будь-якій сумі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів наявності в поведінці відповідача ознак порушення його права, так як не довів факту існування між сторонами договору доручення на виконання будівництва нерухомого майна за рахунок позивача. Окрім того, суд визнав, що укладення оплатного правочину, яким є договір підряду, не охоплювалось повноваженнями представника, несення витрат за цим договором самим представником суперечить умовам договору доручення, за яким, як зазначено в статті 1000 ЦК України, повірений вчиняє певні юридичні дії за рахунок другої сторони (довірителя) та вправі претендувати лише на плату за виконання встановленого договором обов`язку.

Колегія суддів, проаналізувавши доводи скарги та матеріали справи в їх межах, погоджується з висновками суду першої інстанції.

З договорів та інших правочинів витікають зобов`язання, якими є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, що витікають з договору доручення, є договірними зобов`язаннями і встановлені Главою 68 ЦК України.

За змістом ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

У відповідності до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З наведених положень законодавства випливає, що умови договору можуть становити лише такі положення, які прийняті за обопільною згодою сторонами договору, втіленого в передбачену законом форму, і порушення саме умов договору має наслідком настання відповідальності, передбаченої договором та законом.

Особливостями договору доручення є вчинення повіреним доручених йому дій за рахунок довірителя, як зазначено в наведеній статті 1000 ЦК.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими (ст. 1003 ЦК України).

Право повіреного на плату встановлено статтею 1002 ЦК України і така плата за змістом вказаної статті є винагородою за виконання повіреним обов`язку саме за договором доручення.

З огляду на аналіз вище наведеного чинного законодавства, яким врегульовані правовідносини між сторонами, та встановлені в цій справі обставини, ретельно проаналізувавши зміст довіреності, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 на виконання певних дій, колегія вважає, що суд правильно визнав, що позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки стосовно укладення від імені відповідача договору підряду на будівництво будинку на земельній ділянці відповідача та інвестування грошей в це будівництво довіреність не містила повноважень.

Тож, колегія враховує ті обставини, що повноваження на будівництво будинку та гаражу на земельній ділянці відповідача, на які посилається ОСОБА_1 , зокрема, здійснення будівництва на свій розсуд, власними силами (підряд) та за свій рахунок даною довіреністю не надавалися.

Натомість, у довіреності містились лише повноваження повіреного щодо докумен-тального супроводження будівництва: отримання відповідного дозволу, акту вводу в експлуатацію, декларації на початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкту

до експлуатації, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тобто його реєстрація за відповідачем на праві власності.

Як вбачається з позовної заяви позивача, він вважав, що діяв в межах усної домовленості з відповідачем на укладення договору підряду та будівництво будинку за свій кошт, а решту дій виконував на підставі довіреності. На цьому наголошує позивач і в апеляційній скарзі, що договір підряду та будівництво за свої грошові кошти було результатом усної домовленості між сторонами.

Проте суд правильно виснував, що вказане суперечить приписам законодавства щодо форми договорів та змісту правовідносин доручення.

Так, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України, згідно із якою правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Форми правочину перелічені у статті 205 ЦК України, за змістом якої сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 ст. 206 ЦК).

Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, повинні вчинятися у письмовій формі (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Стверджуючи про укладення сторонами усного договору доручення на здійснення будівництва нерухомого майна, представник позивача не надає жодних фактичних даних на підтвердження вказаних обставин.

Укладення усного договору доручення категорично заперечує відповідач, і його доводи не спростовані процесуальним опонентом.

За умови досягнення фізичними особами домовленості про укладення договору, чия ціна перевищує вартість неоподатковуваного мінімуму доходів громадян у двадцять і більше разів, такий договір повинен бути втілений у письмову форму. В противному випадку, він є нікчемним як такий, чия недійсність прямо встановлена законом.

Між тим, позивач настоює на тому, що поніс витрати за усною домовленістю на будівництво будинку в інтересах відповідача на суму 1 257 233,31 грн., але такий договір має бути укладений лише в письмовій формі, і ажніяк не міг бути усним. До того ж, такі умови є більш характерними для договору інвестування, а не для договору доручення, який покликаний для виконання суто тих повноважень, які в ньому визначені, та за рахунок довірителя, а не повіреного, зі сплатою останньому винагороди за виконані повноваження.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що укладення оплатного правочину, яким є договір підряду, не охоплювалось повноваженнями представника, несення витрат за цим договором самим представником суперечить умовам договору доручення, за яким, як зазначено в наведеній статті 1000 ЦК України, повірений вчиняє певні юридичні дії за рахунок другої сторони (довірителя) та вправі претендувати лише на плату за виконання встановленого договором обов`язку.

Визначаючи підставами позову лише усну домовленість між сторонами у справі та довіреність від 20.08.2013р., представник позивача у судових дебатах в суді першої інстанції зазначила, що дійсно ОСОБА_1 вийшов за межі повноважень, наданих цією довіреністю, але ОСОБА_2 схвалив вказані дії повіреного та прийняв збудований будинок, тому має відшкодувати витрати на його будівництво, понесені позивачем.

На приписи цієї норми посилається в апеляційній скарзі наразі сторона позивача.

Але колегія наголошує, що статтю 241 ЦК України, на яку в своїй апеляційній скарзі посилається ОСОБА_1 , в даній справі застосовувати не можна, бо відповідач не визнав, що схвалював дії позивача, зазначивши, що будинок будував самостійно і за власні кошти, а позивача уповноважував лише на те, щоб він оформлював документацію з приводу будівництва даного будинку та права власності на нього, а в подальшому розпорядився цим будинком від його імені.

Достеменних, достатніх та належних доказів того, що будинок на земельній ділянці відповідача збудований позивачем ОСОБА_1 та за його кошти, матеріали справи не містять, а відповідач ОСОБА_2 повністю заперечує такі доводи та звертає увагу суду, що сам будував власний будинок, зазначаючи, що у позивача також мається земельна ділянка, де він міг здійснювати власне будівництво, використовуючи будівельні матеріали, про які надає платіжні документи.

Колегія суддів визнає більш вірогідними доводи відповідача ОСОБА_2 , оскільки в довіреності не було зазначено, що ОСОБА_1 має будувати будинок на користь довірителя, а позивач мав здійснювати лише документальне супроводження будівництва.

Позивач зазначає, що він надав платіжні документи, зокрема, накладні та квитанції про придбання на будівництво будинку для відповідача будівельних матеріалів, але колегія зауважує, що в них не міститься інформації стосовно того, кому вони видані, та для якого будівництва використані.

Крім того, згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 304-20 по цій цивільній справі № 336/1917/19 від 12.03.2021р. (а.с. 37-60), надати відповідь на питання та визначити достовірно, чи відповідають надані в обґрунтування позову квитанції, товарні чеки, замовлення, рахунки фактури, видаткові накладні, які наявні в матеріалах цивільної справи, матеріалам, що використані для будівництва та облаштування будинку і гаражу за адресою: АДРЕСА_1 на надається можливим.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що не було доведено належними доказами, що саме будівельні матеріали, на які посилається позивач, були використані у будівництві спірного будинку. Як і той факт, що для їх закупівлі використовувались кошти позивача.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що укладення усного договору доручення відповідач категорично заперечує, і такі доводи не спростовані позивачем, оскільки за умови досягнення фізичними особами домовленості про укладення договору, чия ціна перевищує вартість неоподатковуваного мінімуму доходів громадян у двадцять і більше разів, такий договір повинен бути втілений у письмову форму. В противному випадку він є нікчемним як такий, чия недійсність прямо встановлена законом.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає правильними та вмотивованими висновки суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цілому є необґрунтованими, та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду за доводами апеляційної скарги колегія не вбачає, тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 березня 2024 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова