Житомирський апеляційний суд
Справа №279/7440/23 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/7440/23 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила визначити для неї додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся, спадкодавець за законом ОСОБА_2 . Син спадкодавця - її батько ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та не встиг успадкувати майно.

Після смерті спадкодавця за законом, відкрилася спадщина, на належну їй земельну ділянку, загальною площею 2.93 га, на території Мединівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. У встановлений законом шестимісячний строк, вона не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась з моменту смерті - спадкодавця за законом, тому що вважала, що прийняла спадщину, оскільки у неї є в наявності оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Після звернення до приватного нотаріуса, їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв`язку із пропущенням установленого законом строку та роз`яснено щодо звернення до суду із вказаним позовом.

Приймаючи до уваги, що вона пропустила цей строк із поважних причин, то захист її спадкових прав можливий лише шляхом ухвалення судового рішення про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, позивач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Зазначає, що рішення районного суду є незаконним та необґрунтованим, так як воно не відповідає вимогам ЦПК України, і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі, і є частково помилковими.

Вказує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. Дійсно, у справі № 279/6008/21 її позовні вимоги були вже задоволені у повному обсязі, їй було надано додатковий строк тривалістю в два місяця, починаючи з дня набуття рішенням чинності, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті баби, спадкодавця за законом - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане рішення суду набрало чинності 18 січня 2022 року. Кінцева дата звернення до органів нотаріату - 16 березня 2022 року.

Однак, у зв`язку зі збройною агресією рф після 24 лютого 2022 року, вона не мала змоги реалізувати своє право, надане судом. У місті Коростені в період з 24 лютого 2022 року по 16 березня 2022 року не працював жодний нотаріус, відбувалось систематичне бомбардування міста. Звернувшись вже приблизно восени 2022 року до нотаріальної контори, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із пропущенням строку звернення відповідно до рішення суду. Тому, вона змушена повторно звернутися з позовною заявою до суду. Вважає, що викладені обставини, є форс-мажорні, які в її конкретному випадку заслуговують до уваги, просить не позбавляти її спадкових прав, встановлених законом та Конституцією України, так як дана ситуація виникла з незалежних від неї підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 05 травня 2004 року виконавчим комітетом Мединівської сільської ради Коростенського району Житомирської області (а.с.6).

Згідно довідки № 364, виданої 13 серпня 2021 року старостою сіл Каленське, Корма, Ходаки, Субине, Горбачі, Мединівка, Великий Ліс виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 , 1922 року народження, була зареєстрована та проживала одна на момент смерті, тобто станом на 04 травня 2004 року, за адресою: АДРЕСА_1 , згідно запису в погосподарській книзі № 3 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с.12).

Листом Другої коростенської державної нотаріальної контори Житомирської області за №7725/01-16 від 02 грудня 2023 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру підтверджено, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не заводилась, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (відмову від спадщини) спадкоємці не звертались (а.с.17, 18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, мотивуючи наступним.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1269, частина 1 статті 1270 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 11 липня 2018 року у справі №381/4482/16-ц (провадження №61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, наприклад: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Водночас повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено, що було роз`яснено і Пленумом Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 (пункт 24).

У справі, що переглядається, встановлено, що 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Івчука С.С., який надав відповідь № 877/01-16, де зазначив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском строку, встановленого статтею 1270 ЦК України на подачу заяви про прийняття спадщини (а.с.13).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 17 січня 2022 року по цивільній справі №279/6008/21, ОСОБА_1 було визначено додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До введення на території України воєнного стану, тобто 24 лютого 2022 року, позивач мала можливість звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_1 не надала доказів об`єктивної неможливості звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений судом строк, зокрема через установу поштового зв`язку, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом строк для подання заяви про прийняття спадщини з урахуванням запровадженого воєнного стану був продовжений не заслуговують на увагу, оскільки Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 дійшов висновку про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про не можливість повторного визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем, а позивачкою визначений судом додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини був пропущений без поважних на те причин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді