Справа № 515/309/24
Провадження № 2/513/513/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу № 515/309/24 за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дімітренка Валерія Євстафійовича до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок садибного типу в порядку спадкування, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області О.А.Дем`янової від 29 лютого 2024 року вказану цивільну справу передано для розгляду до Саратського районного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саратського районного суду Одеської області, 19 березня 2024 року матеріали справи передані для розгляду судді Миргород В.С.

29 лютого 2024 року позивач через свого представника - адвоката Дімітренка В.Є. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок садибного типу в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області помер чоловік позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . За звернення до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Колісника Д.Ю. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Правовстановлюючий документ на вказаний будинок відсутній, право власності не зареєстроване, нерухоме майно спадкодавцю належало на підставі виписки з погосподарської книги. Державним реєстратором нерухомого майна Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_4 позивачу також відмовлено у реєстрації права власності на житло за відсутності правовстановлюючих документів на майно.

Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20 березня 2024 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Дімітренко В.Є., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Представником позивача - адвокатом Дімітренком В.Є. до суду направлено заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився. До суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив задовольнити їх в повному обсязі, зазначив, що не проживає у спадковому будинку з 2000 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатніми для розгляду цієї справи по суті.

Конституцією України передбачено захист права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти с своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області помер ОСОБА_3 , про що Виконавчим комітетом Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області складено відповідний актовий запис № 1 та 02 січня 2007 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у справі є дружиною та спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , як така, що була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Згідно довідки № 52 від 20 лютого 2024 року, виданої старостою села Нерушай Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області М.Ворожком, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; разом із ним на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, як між подружжям підтверджено копію свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого на підставі актового запису № 1 від 31 травня 1981 року Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області.

16 березня 2007 року позивач звернулася до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та 16 березня 2007 року нотаріусом заведена спадкова справа №77/2007.

Відповідач до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 не звертався, зазначив, у своїй заяві, що з 2000 року за місцем реєстрації не проживає, проти задоволення позову не заперечує.

Як вбачається зі спадкової справи №77/2007 інші спадкоємці відсутні.

11 січня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Колісника Д.Ю. від 11 січня 2024 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Випискою з погосподарської книги АДРЕСА_2 за 2006-2020 роки за №413 підтверджено, що по АДРЕСА_1 розташоване домоволодіння, головою якого зазначено ОСОБА_3 . Житловий будинок побудовано у 1985 році.

Згідно з технічним паспортом за реєстраційним номером ТІ01:1978-4287-5646-1512, інвентаризаційна справа № 412, виготовленим станом на 26 жовтня 2023 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку побудованого у 1985 році, двох сараїв, які побудовані у 1986 році та одного сараю, побудованого у 1987 році.

Вартість житлового будинку за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості станом на 15 лютого 2024 року становить 136 354,98 грн.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, до складу спадщини входять виключно ті права спадкодавця, які належали йому на момент смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З моменту відкриття спадщини позивач як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, набув право володіння та право користування спадковим майном і набуде право ним розпорядитися після оформлення спадщини. Про це йдеться в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц ( провадження №61-12264св22).

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна ( ч.2 ст.182 ЦК України).

У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до частини першої-другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку.

Відповідно до ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №760/1651/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справи судом встановлено що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що мотивовано нотаріусом відсутністю правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_3 .

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

У матеріалах справи наявна копія технічного паспорту від 26.10.2023 року, складеного ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» за результатами технічної інвентаризації домоволодіння по АДРЕСА_1 , в якій зазначено замовника ОСОБА_1 , а в характеристиці будинку, зазначено що будівництво здійснено у період з 1985-1987 роках (а.с. 13).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 5 по Нерушайській сільській раді Білгород-Дністровського (Татарбунарського) району Одеської області, особистий рахунок № НОМЕР_3 головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З наведеного вище, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 був власником житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 на підставі запису в погосподарській книзі. У зв`язку з чим, вказаний житловий будинок садибного типу входить до складу спадщини, що відкрилась після його смерті.

Земельна ділянка, згідно довідки старости с. Нерушай Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області М.Ворожко від 18 квітня 2024 року №123, не передавалася у власність чи користування на правах оренди ОСОБА_3 , державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався.

Згідно довідки директора ОСОБА_5 Сосни № 575, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено.

Державним реєстратором нерухомого майна Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області С.Летінським, рішенням від 21 лютого 2024 року №71690931 позивачу відмовлено у реєстрації права власності, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.22).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 31 цього Закону передбачені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку.

Відповідно до зазначеного Закону, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про прав на спадщину.

Роз`яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз`яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. У разі, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Аналогічна права позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 жовтня 2015 року № 6-641цс15 у справі за позовом про встановлення факту належності спадкового майна померлому, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності щодо застосування статей 331, 1216, 1218 ЦК України.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

З вищенаведеного випливає, що іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та остання правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню.

На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок садибного типу в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Дмитрівка Болградського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Дата складення повного тексту рішення 22 травня 2024 року.

Суддя В. С. Миргород