КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року (суддя Орєхов О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

у листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що нарахована за період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року, у розмірі 35 884грн 50коп., а також судових витрат по справі.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 листопада 2020 року (справа № 357/5758/21) її шлюб з відповідачем був розірваний. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2020 року (справа № 357/10138) стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на їх малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2020 року. На виконання вказаного рішення, судом був виданий виконавчий лист, пред`явлений до примусового виконання у встановленому законом порядку. Постановою Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 березня 2021 року за цим виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Позивача стверджувала, що відповідач неодноразово допускав порушення строків сплати аліментів, у зв`язку з чим за період з жовтня 2020 року по жовтень 2023 року у нього виникла заборгованість у розмірі 113 858грн, яка була частково ним погашена у розмірі 36 000грн. При цьому, виходячи із суми нарахованих йому аліментів, відповідач погасив заборгованість лише за період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року включно.

Позивачка зазначала, що загальна сума пені за прострочення відповідачем сплати аліментів становить 245 332грн 33коп., однак, відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача підлягає стягненню сума пені, що не перевищує 100% від розміру заборгованості по аліментах, тобто 35 884грн 50коп.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на

доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 35 884грн 50коп. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 1 073,60грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що з 11 листопада 2021 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , під час якого в них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на його утриманні.

Також, відповідач посилається на те, що під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення ним були надані докази відсутності у нього заборгованості по аліментам, оскільки відповідно до усних домовленостей з позивачкою, він робив перерахування коштів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, позичальником за яким є позивачка, в рахунок оплати аліментів на користь останньої, що не було враховано судом.

Відповідач зазначає, що йому не було відомо про звернення позивачки з даним позовом до суду, так як ніяких документів від суду він не отримував, тому він не мав можливості приймати участь у судових засіданнях та захищати свої права, та інтереси.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

29 жовтня 2024 року до суду надійшли повторні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про залучення до участі у справі у якості третьої особи - ОСОБА_4 , які обґрунтовані тим, що оскаржуване заочне рішення суду може погіршити фінансовий стан їх родини, а відтак вплинути на права та законні інтереси, як дружини, яка перебуває на утриманні відповідача, так і їх малолітніх дітей.

Аналогічні клопотання були заявлені ОСОБА_4 3 вересня 2024 року та ОСОБА_1 25 вересня 2024 року, розглянуті колегією суддів під час здійснення підготовчих дій у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 жовтня 2024 року клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про залучення останньої до участі у справі в якості третьої особи залишені без задоволення.

Оскільки клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , подані 29 жовтня 2024 року, є аналогічними тим, що вже були розглянуті апеляційним судом, колегія суддів не вбачає підстав для їх повторного розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони з 5 березня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 листопада 2020 року (с.с.8), та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу сторін проживає з матір`ю (с.с.6).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на їх малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх

видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 13 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (с.с.9-10).

На підставі вказаного судового рішення, Білоцерківський міськрайонний суд Київської області 6 січня 2021 року видав виконавчий лист (с.с.11), а державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16 березня 2021 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 (с.с.12).

Згідно довідок-розрахунків заборгованості від 19 травня 2022 року № 31520, від 16 лютого 2023 року № 14950 та від 18 жовтня 2023 року № 119860, складених державними виконавцями Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області, заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 18 жовтня 2023 року, згідно матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2, становить 113 858грн (с.с.13, 14, 15).

Позивачкою суду надана виписка з її банківського рахунку за період з 1 січня 2020 року по 5 жовтня 2010 року, згідно якої відповідач здійснював перекази грошових коштів на сплату аліментів: 28 травня 2022 року - 5 000грн; 22 липня 2022 року - 3 000грн; 5 вересня 2022 року - 3 000грн; 21 листопада 2022 року - 2 000грн; 21 лютого 2023 року - 2 000грн; 13 березня 2023 року - 3 000грн; 19 травня 2023 року - 3 000грн; 5 червня 2023 року - 3 000грн; 6 липня 2023 року - 4 000грн; 10 серпня 2023 року - 4 000грн; 4 жовтня 2023 року - 4 000грн (с.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував рішення суду про стягнення аліментів, вчасно не сплачував визначений судом розмір аліментів на дочку ОСОБА_3 , у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, тому наявні підстави для стягнення з нього пені, розмір якої не перевищує загального розміру заборгованості відповідача по аліментам у спірний період.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність

презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 липня 2020 року у цивільній справі № 362/4462/16-ц.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати аліменти на дочку ОСОБА_7 , розмір аліментів визначений рішенням суду, згідно довідки-розрахунку, складеної державним виконавцем, ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені за ухилення від сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не має заборгованості по сплаті аліментів, так як за усною домовленістю з позивачкою здійснював перерахування їй грошових коштів для оплати (погашення) кредиту та відсотків позичальника - ОСОБА_2 в рахунок оплати аліментів, належними доказами не підтверджені, а позивачкою зазначені відповідачем обставини під час судового та апеляційного розгляду визнані не була.

Надані відповідачем виписки з банківського рахунку не підтверджують сплату ним на рахунок позивачки саме аліментів або коштів у рахунок аліментів.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі

виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідачем не надано доказів, що він оспорив у встановленому законом порядку заборгованість по аліментам, яка була визначена державними виконавцями Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області, а відтак суд не має правових підстав не приймати надані позивачкою довідки-розрахунки заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, видані державними виконавцями.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставне не врахування судом тієї обставини, що з грудня 2021 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і вони мають двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Зміна сімейного стану відповідача, а саме укладення шлюбу з іншою жінкою, народження дітей від іншого шлюбу, не є підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти та утримувати дитину від першого шлюбу - ОСОБА_3 .

Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року, коли відповідач ще не перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та не мав малолітніх дітей на утриманні.

ОСОБА_1 не надав суду докази, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини і що він у добровільному порядку вживав заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Також ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкод для своєчасної сплати аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції правильно встановив розмір пені за спірний період в межах заявлених позовних вимог і апеляційна скарга не містить доводів неправильності розрахунку пені.

При цьому, відповідачем суду не було надано доказів його матеріального стану, а відтак відсутні підстави для зменшення розміру пені, оскільки частина 2 статті 196 СК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомленим про судовий розгляд даної справи та не отримував позовної заяви і судових документів, колегія суддів зазначає про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді від 21 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначений судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 17 січня 2024 року на 12год.

Копія ухвали та копія позовної заяви були направлені на поштову адресу відповідача, зазначену ним у апеляційній скарзі, 12 лютого 2024 року, однак поштове відправлення повернулося до суду без вручення з відміткою листоноші «за закінченням зберігання» (с.с.42).

Про судове засідання, призначене на 24 квітня 2024 року, відповідач був повідомлений судовою повісткою від 3 квітня 2024 року, яку отримав 13 квітня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.46).

Частина 8 статті 128 ЦПК України визначає, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

За таких обставин, в матеріалах справи наявні належні докази, які підтверджують, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 24 квітня 2024 року, однак усудове засідання ОСОБА_1 не з`явився, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, а відтак суд першої інстанції мав правові підстави для ухвалення заочного рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук