Справа № 136/466/24
Провадження № 22-ц/801/1007/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець О. Д.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 рокуСправа № 136/466/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Іванця О. Д., в приміщенні суду в м. Липовець Вінницької області,

в справі № 136/466/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» про ознайомлення з типовим договором на право отримання послуг та здійснення виплат за спожите,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із вказаним вище позовом, в якому просила здійснити замовлення до ТОВ «Вінницягаз Збут» про надання для ознайомлення типового договору на право отримання послуг та здійснення виплат за спожите.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що у травні 2008 року ОСОБА_1 сплатила кошти за внутрішнє газообладнання квартири до Липовецького управління газового господарства. У 2009 році членами квартирного кооперативу сплачено ще 7000 грн за підключення до загальної будинкової траси з газопостачання . жодних підтверджуючих документів позивач не отримала.

Після звернення до Липовецького управління газового господарства їй також не було надано жодної відповіді та не було знову надано документів, які б підтверджували підключення ОСОБА_1 до газової мережі.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вінницягаз Збут» про ознайомлення з типовим договором на право отримання послуг та здійснення виплат за спожите.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, ОСОБА_1 фактично звернулась до суду з проханням надати ТОВ «Вінницягаз Збут» для ознайомлення типовий договір постачання природного газу та до позовної заяви ОСОБА_1 не додає підтвердження того, що вона раніше зверталась до відповідача з вищевказаним проханням і їй було відмовлено в наданні такої інформації. Крім того, типовий договір, про ознайомлення з яким просить позивач є у вільному доступі. Відтак позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів за захистом яких вона звернулась до суду, тобто відсутній спір про право, у відкритті провадження слід відмовити.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до повторення мотивів позовної заяви та наголошуванні на тому, що в процесі розгляду позивач витребує у відповідача документи на підтвердження своїх позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «Вінницягаз Збут» указує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. При цьому твердження ОСОБА_1 необґрунтовані та безпідставні, а договір із яким позивач хоче ознайомитись є у вільному доступі на сайті ТОВ.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відсутній спір про право.

Відтак місцевий суд послався на пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зміст позовної заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що вона в порядку позовного провадження просить здійснити замовлення до ТОВ «Вінницягаз Збут» про надання для ознайомлення типового договору на право отримання послуг та здійснення виплат за спожите.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалася на ту обставину, що при підключенні до мережі газопостачання їй не було надано жодних підтверджуючих документів про сплату нею відповідних платежів, а документи, що входять до технічного паспорту та робочого проекту містять розбіжності.

Разом з тим, позивач вказала, що зверталась до керівництва Липовецького управління газового господарства, однак не отримала відповіді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами; у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим; є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Вказаний перелік є вичерпним та не містить як підставу для відмови у відкритті провадження відсутність спору між сторонами.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу (частини друга статті 186 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Отже аналіз положень пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, вказує на те, що, якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства, як того вимагає частина п`ята статті 186 ЦПК України.

Суд першої інстанції виснував, що між сторонами відсутній спір про право, а тому застосування вищевказаного пункту статті 186 ЦПК України є помилковим, оскільки не врегульовує відсутність спору між сторонами як підставу для відмови у відкритті провадження.

Крім того, лише під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

При цьому, частиною 3 статті 49 ЦПК України передбачено право позивача до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Тобто, відповідні обставини справи, а отже і відповідність ним формулюванням вимог заяви можуть бути встановленні лише під час розгляду справи по суті, а позивач має право уточнити чи змінити свої позовні вимоги.

Натомість суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі саме з підстав відсутності спору про право, тобто дійшов висновків, які він може зробити лише під час ухвалення рішення.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність спору про право, є передчасним.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на суд щодо своїх прав, інтересів, свобод та/або обов`язків, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду про відмову у відкритті провадження у цій справі є передчасним та не відповідає обставинам справи, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. В. Міхасішин