ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2850/24 Справа № 242/1621/23 Суддя у 1-й інстанції - Черков В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 242/1621/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року, яка постановлена суддею Черковим В.Г. у місті Селидові Донецької області та повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (надалі ТОВ «Донецькі енергетичні послуги») про зобов`язання надати паперове повідомлення про відсутність чи наявність боргу.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року позовну заяву повернуто заявнику на підставі ч. 4 ст. 117 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та зобов?язати суд першої інстанції розглянути позов, розглянути даний позов апеляційним судом та задовольнити позовні вимоги або постановити інше судове рішення, посилаючись на те, що судом невірно застосовано норми права та вирішено питання про повернення позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» про зобов`язання надати паперове повідомлення про відсутність чи наявність боргу, яку суд вважає заявою про забезпечення доказів, не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до статті 13 ЦПК УКраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, виключно позивач наділений правом визначати предмет та межі заявлених ним вимог у позовні заяві, тоді як на суд покладено обов?язок перевірити чи позовну заяву подано з додержанням вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Суд першої інстанції наведенного не врахував, самостійно вирішив, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про витребування дкоазів, що не відповідає матеріалам справи, та вдався до оцінки форми та змісту позовної заяви на відповідність вимогам, викладеним у статті 117 ЦПК України щодо змісту та форми заяви про забезпечення доказів.

Натомість, позивач ОСОБА_1 із такою заявою до суду не звертався та не ставив перед судом питання про забезпечення доказів, у зв?язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанцїі норм процесуального права.

Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 рокускасувати та направити матеріал за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» про зобов`язання надати паперового повідомлення про відсутність чи наявність боргудо Селидівського міського суду Донецької області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: