Провадження № 2/638/5851/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Ізюмська районна військова адміністрація Харківської області, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізюм Ізюмського району Харківської області помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець залишив заповіт на ім`я позивача, яким вищевказану квартиру заповідав, ОСОБА_1 . Спадкоємцем першої черги за законом є дружина спадкодавця - ОСОБА_2 .

У червні 2024 року позивач звернувся до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області за оформленням спадщини, але йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач вважає поважною причиною неподання заяви про прийняття спадщини в зв`язку з тим, що Ізюмська територіальна громада Харківської області входить до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні).

ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалістю три місяці від дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачам строк на подачу відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали, з клопотанням про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву не зверталися, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено учасників справи.

В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про судове засідання.

Позивач та відповідач ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач - визнала.

Відповідач Ізюмська районна військова адміністрація Харківської області про судове засідання повідомлена належним чином, представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 131, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , виданим 01 березня 1978 року, актовий запис № 219.

26 січня 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області та зареєстрований за реєстровим номером 3-60, яким на випадок своєї смерті залишив розпорядження: «Належну мені квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізюм Ізюмського району Харківської області у віці 70 років помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Ізюмським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11 січня 2023 року, актовий запис про смерть №30 від 11 січня 2023 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого увійшла квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування квартири, посвідченого, ОСОБА_4 , державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, 15 березня 1994 року за реєстровим №1-775.

На час смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

На час смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 від 24 березня 1973 року.

ОСОБА_2 з 01 квітня 2016 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 з 25 березня 2004 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

27 червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою виконуючої обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області - державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Нікуліною О.М. від двадцять сьомого червня тисячі двадцять четвертого року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про прав на спадщину за законом.

Постанова нотаріуса мотивована тим, що у ОСОБА_1 відсутнє підтвердження факту прийняття спадщини після ОСОБА_3 . Строк на прийняття спадщини з поважних причин може бути продовжено в судовому порядку, факт постійного проживання спадкодавця зі спадкоємцем також підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Крім того у постанові нотаріуса зазначено, що згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа не заводилась, інших заповітів, окрім вищевказаного, та спадкового договору від імені спадкодавця не посвідчувалось.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У справі, що розглядається, встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 . Спадкоємці за заповітом та за законом на час відкриття спадщини зі спадкодавцем не проживали, у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини у визначеному законом порядку не звернулися. Згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа не заводилась, інших заповітів, окрім вищевказаного, та спадкового договору від імені спадкодавця не посвідчувалось.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізюм Ізюмського району Харківської області.

Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку зі збройною агресією РФ проти в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022 року, дію якого продовжено і на цей час.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» місто Ізюм Харківської області протягом періоду з 01.04.2022 до 11.09.2022 перебувало в під тимчасовою окупацією Російською Федерацією території України.

Таким чином, смерть ОСОБА_3 настала в період тимчасової окупації міста Ізюм.

Відповідно до п. 20 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом двох років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки, встановлені статтями 1269, 1270, 1271, 1272, 1273, 1276, 1277, 1283, 1298 цього Кодексу, обчислюються з дня державної реєстрації смерті особи. При цьому часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця або день, з якого спадкодавця оголошено померлим, незалежно від часу державної реєстрації смерті.

Державна реєстрація смерті ОСОБА_3 здійснена 11 січня 2023 року, тобто пізніше ніж через один місяць після смерті, отже шестимісячний строк для прийняття спадщини слід відраховувати з 11 січня 2023 року, відтак строк для прийняття спадщини закінчився 11 липня 2023 року.

Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса 27 червня 2024 року, тобто з пропущенням визначеного законом строку для прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі доказів, поданих позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини після покійного батька ОСОБА_3 , судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_4 з 01 березня 2023 року до теперішнього часу, що підтверджується Довідкою командира військової частини НОМЕР_4 від 20 квітня 2023 року № 214, складеною за Формою 5.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується Посвідченням серія НОМЕР_5 від 27 серпня 2024 року.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Наведений перелік не є вичерпним та дозволяє застосування до спірних правовідносин аксіоми цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Враховуючи обставини справи, зокрема початок перебігу строку для прийняття спадщини (11 січня 2023 року), відсутність спадкоємців, які прийняли спадщину, у зв`язку з чим нотаріусом не заводилася спадкова справа і не вчинялися дії щодо закликання позивача до спадкування за заповітом, мобілізацію позивача до складу Збройних Сил України у березні 2023 року, який до теперішнього часу проходить військову службу за мобілізацією у період воєнного стану, пов`язаного з військовою агресією РФ проти України, що є непереборними обставинами, які виникли в період строку для прийняття спадщини, продовжували існувати до моменту звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та вочевидь перешкоджали позивачу у визначений законом строк та у встановленому законом порядку прийняти спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , суд вважає, що позивачем строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька пропущено з поважних об`єктивних причин, пов`язаних з перебуванням на службі у складі ЗС України за мобілізацією у період воєнного стану в Україні.

Крім того, судом враховано, що свобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності особи з існуванням заповіту вказано зокрема у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19, від 15 квітня 2021 року в справі № 591/1271/18, від 26 липня 2021 року в справі 405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року в справі 643/13260/19, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22.

Вочевидь, склавши заповіт на користь позивача у 2015 року році та не змінивши і не скасувавши його до моменту смерті у 2022 році, ОСОБА_3 чітко висловив свою волю щодо розпорядження належним йому майном.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 357/10080/22.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставин справи, виходячи з принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд визнає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 та визначає йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька.

Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та визначення ОСОБА_1 додаткового строку 3 місяці для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 2, 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалістю три місяці від дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2024 року.

Суддя І.П. Латка