УХВАЛА

іменем України

24.05.2024

Справа № 331/6075/18

Провадження № 4-с/331/34/2024

Суддя Жовтневого районного суду м.Запоріжжя Н.В.Фісун, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Центрального ВДВС у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) Пенязева О.В., -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії начальника Центрального ВДВС у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) Пенязева О.В.

Ознайомившись зі змістом скарги, вважаю, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ЦПК України.

Так, згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із статтею 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

З поданої скарги ОСОБА_1 вбачається, що остання звернулася до суду з вимогами до начальника Центрального ВДВС у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) Пенязева О.В.

До скарги не додано доказу, що ОСОБА_1 отримала лист у відділі ДВС 14.05.2024 року , як заявниця вказала у скарзі. Тобто, із матеріалів скарги, не вбачається коли саме скаржник дізнався про порушення свого права, що не дає суду можливість перевірити строки, які зазначені в ст. 449 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Проте відповідних доказів та клопотань скаржником не заявлено.

За таких обставин, відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України, скарга підлягає залишенню без руху, а заявнику слід надати строк для виправлення зазначених недоліків.

При цьому суддя зауважує, що залишення скарги без руху не є обмеженням права скаржника на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми заяви (скарги), а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем(скаржником) цих вимог та прийнятності заяви(скарги) на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Враховуючи наведені вище недоліки скарги, її слід залишити без руху, надавши скаржнику строк для усунення вказаних недоліків.

Відповідно до ст.185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України підлягає залишенню без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 450 ЦПК України,суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність виправити вказані недоліки, надавши їй 5 днів для усунення зазначених недоліків з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що в іншому випадку скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В.Фісун