Справа № 541/1465/24
Номер провадження 2/541/631/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 травня 2024 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Калініченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Деркач Інна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів,

встановив:

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калінін С.К., звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. вчинено виконавчий напис за № 551 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості, яка складає 60 532,82 грн. За вищевказаним виконавчим написом нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 червня 2020 року № 62409407, 21 березня 2024 року - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на підставі якої з нього стягнуто 52 583, 11 грн. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями норм законодавства, в тому числі - щодо безспірності заборгованості. Безспірність заборгованості перед відповідачем при вчиненні виконавчого напису нотаріусом повинна була бути встановлена виключно при наданні первинних документів щодо видачі позивачу фінансовою установою кредиту та здійснення його погашення. Приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі договору, який нотаріально не посвідчений. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 27 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 60 532,82 грн на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а також стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 52 583,11 грн на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, витрати на правничу допомогу в розмірі 5 500 грн.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились. Представник направив заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 100).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 93-94).

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань про розгляд справи у її відсутність на адресу суду не направила (а.с. 91).

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положенням ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

27 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. був вчинений виконавчий напис № 551 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості, яка виникла за період з 29 січня 2019 року по 28 лютого 2020 року, в розмірі 60 532,82 грн, з яких 59 933,49 грн - сума повної заборгованості; 40 722,54 грн - тіло кредиту; 19 210,95 грн - заборгованість за відсотками; 599,33 грн - за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Вказаний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору від 02 грудня 2013 року № , укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким було відступлене, останній раз кредитору ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» (а.с. 26).

Згідно з постановою державного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. від 23 червня 2020 року виконавцем було відкрито виконавче провадження № 62409407 про примусове виконання вказаного виконавчого напису (а.с. 24).

Згідно з постановою державного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. від 21 березня 2024 року у виконавчому провадженні № 62409407 було звергнуто стягнення на доходи боржника. В постанові зазначено, що сума стягнення з ОСОБА_1 становить 66 786,10 грн, з яких: 60 532,82 грн - сума стягнення за виконавчим документом; 6 053,28 - сума основної винагороди приватного виконавця; 200 грн - сума витрат виконавчого провадження. Станом на 24 березня 2024 року залишок суми боргу становить 8 744,68 грн (а.с. 72).

У відповідності з довідкою про здійснення відрахування та виплати, виданої приватним виконавцем Деркач І.В., на підставі вищевказаної постанови з ОСОБА_1 було утримано суму в розмірі 58 119,44 грн, яка складається з наступного: 52 583,11 грн - стягнення за виконавчим документом, 5 259,35 грн - основна винагорода виконавця, 276,98 грн - витрати на проведення виконавчих дій (а.с. 70).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст. 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів вказаної статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п/п 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку).

Крім того, п/п 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, але сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, п/п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однією з ознак безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.

Відповідачем не було надано доказів про надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії оригіналу кредитного договору, виписки по рахунку боржника чи розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.

Враховуючи зазначене, оскільки з доказів, наданих відповідачем, неможливо зробити висновок, що документи, надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису свідчать про безспірність заборгованості, а перелік вказаних документів є достатнім, суд приходить до висновку, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису по даному кредитному договору, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

До такого висновку прийшов Верховний Суд (постанова від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18).

Оскільки виконавчий напис № 551, вчинений 27 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., судом визнається таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису були відсутні, вимоги позивача про стягнення з відповідача утриманої з його доходів суми в розмірі 52 583,11 грн підлягають задоволенню.

Заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 27 березня 2020 року, реєстраційний номер № 551, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В., виконавче провадження ВП № 62409407, втрачають свою дію після набрання рішенням законної сили.

Позивач просив стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 500 грн. На підтвердження підстав отримання професійної (правничої) допомоги до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги № б/н24 від 10 квітня 2024 року, укладений між адвокатським бюро «Калінін і Партнери», додаток № 1 до договору від 10 квітня 2024 року, акт виконаних робіт (послуг) від 21 квітня 2024 року, квитанцію про отримання коштів в розмірі 2 500 грн, 3 000 грн (а.с. 31-32, 33, 35, 38, 39, 102).

23 квітня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування клопотання він зазначив, що справа є незначної складності, є велика практика з аналогічних спорів, розмір витрат не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Встановлено, що представник відповідача в установленому законом порядку звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу, мотивуючи його тим, що розмір гонорару адвоката, визначений стороною, є завищеним з огляду на складність справи та витрачений адвокатом час на надання правничої допомоги.

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 500 грн не є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та підлягає зменшенню до 3 000 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1 453,44 грн (968,96 грн - за подання позовної заяви в системі електронний суд, 484,48 грн - за подання заяви про забезпечення позову в системі електронний суд).

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Деркач Інна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 551, вчинений 27 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 60 532 (шістдесят тисяч п`ятсот тридцять дві) грн 82 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС», таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» (ідентифікаційний код юридичної особи 41677971, вул. Січових Стрільців, буд. 77, м. Київ, 04053) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) безпідставно набуті кошти в розмірі 52 583 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн 11 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (трьох тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС», (ідентифікаційний код юридичної особи 41677971, вул. Січових Стрільців, буд. 77, м. Київ, 04053) на користь держави судовий збір в розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп.

Заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 27 березня 2020 року, реєстраційний номер № 551 (НОІ 910936), вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості в розмірі 60 532 (шістдесят тисяч п`ятсот тридцять дві) грн 82 коп., який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач Інни Володимирівни, виконавче провадження № 62409407, втрачають свою дію після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 21 травня 2024 року.

Суддя: О. М. Вірченко