Справа № 462/9489/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року Залізничний районний м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі судових засідань: Каралюс Т.Р.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката : Муравської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Муравська О.І. звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , згідно нової редакції /а.с.83-85/, у якій просить визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 . гаражний бокс № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Білогорський» за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, 10.03.1992 року завершено будівництво та введено в експлуатацію спірний гаражний бокс. ОСОБА_1 включений в члени кооперативу «Білогорський» рішенням від 15.06.1993 року та, як член гаражного кооперативу, позивач повністю вніс свій пайовий внесок. 15.11.1997 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Державну реєстрацію права власності позивача на спірний гаражний бокс здійснено 24.06.2021 року. На даний час між сторонами виник спір з приводу даного гаражного боксу, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом та просить такий задовольнити.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, позивач додатково зазначив, що внаслідок трудової діяльності він разом із своїм батьком у 1992 році завершили будівництво гаражного боксу у кооперативі «Білогорський» за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час він позбавлений можливості розпорядитися на власний розсуд гаражним боксом, оскільки має намір подарувати свої дочці від першого шлюбу, оскільки відповідач - його дружина, не надає згоди, а перша дружина померла. Просять задовольнити позов.

Суд, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, яка у судове засідання вчергове не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, і шляхом надсилання судом повідомлень за адресою місця реєстрації відповідача, які були повернуті суду відділенням пошти і за закінченням терміну зберігання, і у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, а також, шляхом опублікування оголошень на офіційному сайті Залізничного районного суду м. Львова, сторона позивача не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про можливість, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення сторони позивача, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, вивчивши зібрані по справі докази, суд виходив з наступного.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 , 1962 року народження та ОСОБА_2 , 1957 року народження перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.11.1997 року /а.с.62/.

Згідно довідки №329 від 22.06.2021 року ОСОБА_1 є членом гаражного кооперативу «Білогорський», розташованого на АДРЕСА_1 , згідно рішення виконавчого комітету Залізничної ради народних депутатів від 15.06.1993 року №100 і йому належить гаражний бокс № НОМЕР_1 , побудований на відведеній кооперативу земельній ділянці згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 15.09.1988 року № 319, введений в експлуатацію 10.03.1992 року. Член гаражного кооперативу ОСОБА_1 повністю вніс свій пайовий внесок. Дата державної реєстрації гаражного кооперативу від 15.03.1968 р. /а.с.63/.

Із відповіді гаражного кооперативу «Білогорський» від 25.11.2023 року на адвокатський запит вбачається, що гаражний кооператив «Білогорський» зареєстрований 15.03.1968 року відповідно до типового статуту затвердженого постановою Ради міністрів УРСУ від 16.11.1962 року, який діяв на момент прийняття рішення про включення ОСОБА_1 в члени гаражного кооперативу «Білогорський».

Згідно статуту кооперативу (розділ IV, пункт 21): член кооперативу зобов`язаний внести грошові кошти в розмірі паю повністю до початку будівництва. Розмір паю кожного члена кооперативу повинен дорівнювати вартості будівництва боксу чи місця стоянки для одного автомобіля (мотоцикла).

Внесення паю ОСОБА_1 зараховано за проведені роботи, а саме за розробку в`їзних воріт з механічним електроприводом та включено в члени кооперативу, що затверджено рішенням Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова №100 від 15.06.1993 року /а.с.58/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.06.2021 року, гаражний бокс № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , право власності зареєстровано 24.06.2021 року /а.с.62 зворот/

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до п. 8 Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Таким чином, гаражний бокс може вважатись спільною сумісною власністю подружжя лише у тому разі, якщо пайові внески були внесені подружжям в період шлюбу і в подальшому були трансформовані в неподільну річ, зокрема об`єкт права власності у вигляді гаражного боксу, якщо ж такі пайові внески здійснені ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу у 1997 році, то такий гараж є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , як члена кооперативу «Білогорський».

Крім цього, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов`язується із фактом його реєстрації.

Такі висновки суду узгоджуються із викладеним у постанові Верховного суду від 19.09.2018 року у справі №534/1206/16-ц, згідно якої ч. 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (стаття 15 Закону України «Про власність»).

Таким чином, необхідною умовою набуття права власності на гараж станом на час виникнення спірних правовідносин була повна сплата пайових внесків членом гаражного кооперативу.

Посилання судів попередніх інстанцій на відсутність державної реєстрації права власності померлого ОСОБА_7 на спірний гараж як на підставу відсутності у нього такого права є помилковим, оскільки відповідно до положень статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація - це офіційне визнання державою такого права, однак її відсутність не означає відсутності права.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскільки пайовий внесок у гаражний кооператив «Білогорський» позивачем ОСОБА_1 внесено повністю до 1997 року, тобто укладення шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 , то гаражний бокс № НОМЕР_1 у вказаному гаражному кооперативі належить позивачу на праві особистої приватної власності, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12-13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, 5, 15, 16 ЦК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 гаражний бокс № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Білогірський» за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 / понесені судові витрати у розмірі 1830,00 /одна тисяча вісімсот тридцять/ гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку передбаченого ч. 3 ст. 284 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення суду складено 23.05.2024 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.