Справа № 359/1387/24
Провадження № 2/359/1456/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

07 лютого 2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 05088г32600 від 02 липня 2020 року у розмірі 36 142,50 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. та на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 липня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно Заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 02 липня 2020 року, що акцептована відповідачем 02 липня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 1 1 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України). Згідно умов договору відповідач отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20000 грн. 00 коп. строком на 36 календарних місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом. 18 жовтня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу за № 18-10/21, відповідно умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № від 02 липня 2020 року. Відповідач неналежним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, внаслідок чого перед позивачем у неї виникла заборгованість в загальному розмірі 36142,50 грн.,у зв`язку з чим позивач звернутися до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

08 квітня 2024 року від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, згідно якої ОСОБА_2 просила застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «КоллектЦентр» та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає та просила відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у заяві.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвален-ня є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що 02 липня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №.

За умовами даного договору товариство зобов`язалося надати позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka».

Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календар-них місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем. Загальний розмір кредитної лінії, відповідно п.1.5 договору, становить 20000,00 грн..

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

02 липня 2020 року ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 2s5z4s) підписала заявку-анкету на отримання кредиту, відповідно якої просила надати їй кредит у розмірі 3000,00 грн. строком на 30 днів шляхом переказу на банківську платіжну карту № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків (а.с. 10).

02 липня 2020 року ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 2s5z4s) підписала пропозицію ТОВ «ІНФІНАНС» надання 1 траншу кредиту згідно заявки анкети № від 02 липня 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року. Розмір кредиту (траншу) 3000 грн.; строк користування кредитом (траншем) 30 днів; строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75 %. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 1575 грн. Реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%.

02 липня 2020 року ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 2s5z4s) підписала Акцепт оферти від 02 липня 2020 року на отримання 1 траншу кредиту згідно заявки анкети № від 02 липня 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року, відповідно якої надала згоду на використання при укладенні правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога її власноручного підпису. Розмір кредиту (траншу) 3000 грн.; строк користування кредитом (траншем) 30 днів; строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75 %. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 1575 грн.; реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного договору.

З довідки про ідентифікацію ТОВ «ІНФІНАНС» вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір від 02 липня 2020 року, ідентифікована товариством за одноразовим ідентифікатором 2s5z4s.

Відповідно п.1.1. договору, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka», а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами.

За змістом пункту 1.2. договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку № 4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та Додатку №4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).

Відповідно п.п. 1.5. загальний (максимальний) розмір кредитної ліні становить 20 000 грн. Згідно п. 1.10.2 договору, максимальна реальна річна процента ставка за кредитом становить 638,75%.

Згідно п. 3.3 договору, строк користування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених та сплати пені (у разі наявної простроченої заборгованості та вимоги товариства про її сплату), на відповідний рахунок товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за договором № від 02 липня 2020 року».

За змістом п.5.3 договору, у разі прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом частково/або у повному обсязі позичальник самостійно нараховує та сплачує товариству, на його вимогу, пеню в розмірі 1,75 % від несвоєчасно сплаченої суми кредиту та відсотків) за кожен день прострочення. Нарахуван-ня пені здійснюється із врахуванням п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів.

Отже сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 02 липня 2020 року.

З квитанції про сплату № 59454929 від 02 липня 2020 вбачається, що на картку ОСОБА_1 кредитодавцем було зараховано 3000,00 грн.

Разом з тим, відповідач заявила про застосування строку позовної давності до вимог позивача та просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Вказувала, що кошти у розмірі 3000,00 грн. вона отримала 02 липня 2020 року, відтак строк погашення кредиту наступив 02 серпня 2020 року. Проте, позивач звернувся з даним позовом до суду лише 29 січня 2024 року, тобто після спливу позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику части-нами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно ст. 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року за № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211 «Про запо-бігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року за № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, було неодноразово пролонговано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року за № 651 відмінено з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки, з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року за №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі ст. 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за період з 02 серпня 2020 року не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви 02 лютого 2024 року такий строк був неодноразово пролонгований вищевказаними постано-вами.

Відповідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телегра-мах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяль-ності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодекса-ми України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно ст. 1054 -1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

18 жовтня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №18-10/21, відповідно якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договорами кредиту, зокрема і за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно п. 2.3 договору, за цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників.

Згідно п. 2.4 договору за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.

Відповідно п. 6.1.4 право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання акту приймання-передавання реєстру боржників.

Проведення фінансування за цим договором підтверджується платіжним дорученням від 20 жовтня 2021 року.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за №10-01/2023, відповідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами кредиту, зокрема і за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 .

За змістом п. 5.2 цього договору право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту прийняття-передачі реєстру боржників в друкованому (підписа-ному) вигляді.

10 січня 2023 року сторонами договору підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників. За Реєстром ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 51157,50 грн., з яких : 3000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 48157,50 грн. - заборгованості по процентам.

Договори є правомірними, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Разом з тим, слід зазначити, що передати можливо лише дійсне та наявне право вимоги.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 752/8842/14-ц, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі за № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі за № 910/11177/20).

Отже, з договору позики № від 02 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки дані договори укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовими ідентифікаторами, отриманими у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS - повідомлення, без здійснення входу на сайти товариства такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі за № 132/1006/19, провадження за № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі за № 234/7160/20, провадження за № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі за № 234/8084/20, провадження за № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі за № 757/40395/20, провадження за № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі за № 234/7298/20, провадження за № 61-2902св21.

Позикодавець, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови кредитного договору, натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення коштів за договором в повному обсязі не виконала. Згідно розрахунку первісного кредитора ТОВ «Інфінанс» заборгованість ОСОБА_1 за кредитом (тілом кредиту) складає 3000,00 грн.

Оскільки відповідачу надано у позику грошові кошти шляхом перерахування їх на банків-ську картку, вказану нею ж, суд дійшов висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 суми тіла кредиту за договором від 02 липня 2020 року у розмірі 3000,00 грн. на користь ТОВ «Коллект Центр», як нового позикодавця.

Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредит-ного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 3000,00 грн.

Разом з тим, щодо позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення відсотків за користування кредитом за договором № від 02 липня 2020 року суд зазначає наступне.

Відповідно вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлю-ний розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредито-давця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі за № 444/9519/12, провадження за №14-10цс18.

Позивач, пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 просив суд, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками.

Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст. 625, 1048 ЦК України, позивач був вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту (видача 1траншу згідно заявки - анкети № від 02 липня 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року), тобто з 02 липня 2020 року по 31 липня 2020 року (30 днів). Починаючи з 01 серпня 2020 року позивач, як і попередні кредитори, не вправі були нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, договір позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року та отримання кредиту згідно Заявки - анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 02 липня 2020 року, між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено на 30 днів з відсотковою ставкою в розмірі 1,75 % за один день користування кредитом. Тобто, за період з 02 липня 2020 року по 31 липня 2020 року розмір відсотків становить 1575,00 грн. (3000,00 грн. х 1,75% х 30 днів).

Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позико-давця нараховувати передбачені договором проценти припинилось, вимоги ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитним договором, нарахованих поза межами строку кредитування, задоволенню не підлягають.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів саме на підставі ст. 625 ЦК України позивач до суду не звертався.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що розмір суми позики складає лише 3000,00 грн. тоді як нараховані відсотки (в межах заявлених вимог) становлять 33142,50 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.

Судом також враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № від 02 липня 2020 року в розмірі 4575 грн., з яких: 3000 грн. - заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 1575 грн. - договірних відсотків.

Частиною 1, ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову на суму 4575,00 грн., на підставі ч. 1 ст. 133 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути (3028,00 х (4575/ 36142,50 ) = 383,30 грн. судового збору.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

При вирішенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. судом враховується наступне.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результат-тами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Встановлено, що представництво інтересів позивача ТОВ «Коллект Центр» здійснюється адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору за № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року.

Згідно заявки надання юридичної допомоги за №514 від 02 січня 2024 року за Договором адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надані послуги щодо усної консультації з вивчення документів (вартість 3000,00 грн. із розрахунку вартість години 1500,00 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу (10000,00 грн. із розрахунку вартість години 2000,00 грн.) загальна вартість послуг становить 13000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № від 10 січня 2024 року позивачем ТОВ «Коллект Центр» сплачено 51 000,00 грн. на користь АО «Лігал Ассістанс».

При розгляді питання щодо розміру витрат на правову допомогу які підлягають стягненню в даній справі, суд враховує, що окремому пункті прохальної частини позову зроблено заяву проведення розгляду справи у відсутність представника позивача.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід враховувати правову позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`активного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У Постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року за № 824/20/23 (61-6611ав23) вказано, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд повинен ураховувати складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг і витрачений адвокатом час на їх надання, а не лише дані, наведені в акті приймання-передачі наданих адвокатом послуг. Про це зазначено Верховним Судом у постанові від 07 вересня 2023 року по справі за №202/8301/21.

Враховуючи складність справи, яка не є складною, надані адвокатським об`єднанням послуги у типовій для позивача справі, оскільки стягнення заборгованості також є предме-том діяльності позивача, значення справи для позивача та відповідача, враховуючи дії сторін у справі, тривалість розгляду справи, вважає, що розмір витрат позивача є непропор-ційним до предмету позову, не відповідає принципам справедливості та верховенства права, та вартість послуг є вочевидь завищеною. Крім того, позовні вимоги задоволено частково, а тому в силу вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає наявними підстави для часткового їх відшкодування відповідачем в розмірі 1645,57 грн. (13000,00 х (4575/ 36142,50), що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедли-вості.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. 10-12, 76- 81, 133, 141, 263-265, 279, 35354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 02 липня 2020 року в розмірі 4575 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 (нуль) копійок, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок та заборгованості по процентам у розмірі 1575 (одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору у розмірі 383 (триста вісімдесят три) гривні 30 (тридцять) копійок

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 1645 (одна тисяча шістсот сорок п`ять) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відмовити.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», юридична адреса : м. Київ, бул.Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 02 квітня 1996 року Березанським МВ ГУ МВС України в Київській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 травня 2024 року.

Суддя Л.В. Яковлєва