ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/5032/21 Номер провадження 22-ц/814/1495/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2023 року, ухвалене суддею Яковенко Н.Л., повний текст рішення складено 30 листопада 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2021 року ТОВ «Харківгаз збут» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.07.2015 року по 31.03.2021 року у розмірі 5 526,37 грн., пеню у розмірі 9,06 грн., 3 % річних у розмірі 386,12 грн., інфляцій витрати у розмірі 844,27 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2 270 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я відповідача ОСОБА_1 , яка приєдналася до умов типового договору фактичним споживанням природного газу. Відповідач ОСОБА_1 , будучи споживачем природного газу, за отримані послуги не сплачувала, за період з 01.07.2015 року по 31.03.2021 року існує заборгованість у розмірі 5 526,37 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням зобов`язання, відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» заборгованість за період з 01.07.2015 року по 31.03.2021 року у розмірі 5 526,37 грн., пеню у розмірі 9,06 грн., всього 5 535,43 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» 3% річних у розмірі 386,12 грн., інфляцій витрати у розмірі 844,27 грн., судові витрати в розмірі 2 270 грн., всього 3 500,39 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що послуги з газопостачання фактично відповідачу були надані, фактично нею споживалися, тому позовні вимоги ТОВ «Харківгаз збут» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є обґрунтованими. Доводи відповідача про те, що хоча вона і має можливість користуватися послугами з газопостачання, але свідомо такими послугами не користується, судом оцінено критично. Судом встановлено та визнавалося відповідачем, позивач ТОВ «Харківгаз збут» фактично надає послуги з газопостачання до приміщень кухні загального користування у будинок за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, у порядку, встановленому Кодексом газорозподільних систем, письмові заяви до позивача про припинення газопостачання до приміщень кухонь загального користування за вказаною адресою не були подані. Заяви, з якими відповідач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до АТ «Харківгаз» та ТОВ «Харківгаз збут», за своїм змістом та суттю не є заявами про припинення газопостачання у розумінні норм нормами глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494. Самовільна відмова відповідача від отримання послуг, які фактично надаються, не може бути оцінена судом як підстава для припинення зобов`язання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкають у будинку готельного типу, що раніше був гуртожитком ХДБК-1. Наразі будинок передано в комунальну власність міста Харків. Будинок обладнано кухнями загального користування, в які проведено газові мережі і стоять газові плити. В самих квартирах газ не підведено і приладів, що споживають природний газ, немає. Кухнями загального користування вони не користуються, про що є письмові свідчення сусідів. На пропозицію від ТОВ «Харківгаззбут» підписати угоду на постачання природного газу вони відповіли письмовою відмовою. Тобто, продукцію ТОВ «Харківгаззбут» (природний газ) вони не споживають і угоди на постачання природного газу у ТОВ «Харківгаззбут» з нами немає. Згідно частини 6 статті 1, статті 12 та статті 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», правовідносин між нами немає. Під час судового засідання ним було надано копію листа до ТОВ «Харківгаззбут» від ОСОБА_1 з відмовою укладати угоду і повідомленням, що вони не є споживачами природного газу, а також акт про невикористання комунальних послуг (природного газу), підписаний трьома сусідами - користувачами загальної кухні, з вимогою додати копії цих документів до справи, але у рішенні суду ці документи і обставини, на які вони вказують, не були враховані, чим порушено права ОСОБА_1 на справедливий суд.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_3 .

Також встановлено, що позивачем надаються послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 .

За даними оператора ГРМ за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

За результатами розгляду справи по суті позовних вимог, суд першої інстанції визнав, що оскільки послуги з газопостачання фактично відповідачу були надані, фактично нею споживалися, тому позовні вимоги ТОВ «Харківгаз збут» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що за період з 01.07.2015 року по 31.03.2021 року відповідач має заборгованість в сумі 5 526,37 грн.

Самовільна відмова відповідача від отримання послуг, які фактично надаються, не може бути оцінена судом першої інстанції як підстава для припинення зобов`язання.

З врахуванням визнання порушеним виконання ОСОБА_1 зобов`язання,суд першої інстанції визнав обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Харківгаз Збут» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 6 765,81 грн., з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є споживачем послуг ТОВ «Харківгаз Збут» з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , їй присвоєно персоніфікований ЕІС-код, відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 для здійснення оплати.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у від 24 червня 2004 року № 1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Частиною 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічні норми передбачені ст.. 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язана своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.

З довідки про нарахування та оплати за природний газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що за період з 01 липня 2015 року по 31 березня 2021 року нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але оплата наданих послуг не здійснювалася.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» за період з липня 2015 року по березень 2021 року включно надавались ОСОБА_1 послуги з постачання природного газу, які повинні бути оплаченими.

Доводи апеляційної скарги щодо не споживання наданих послуг, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання товариством послуг відповідачу, матеріали справи не містять. Під час розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача не заперечувалося, що послуги з газопостачання у кухні загального користування надавалися і ними користуються інші сусіди. Як стверджує відповідач, вона фактично могла б ними користуватися, проте не користуються приміщенням кухні загального користування з особистих міркувань. Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості за спірний період стороною відповідача до суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про неодноразові звернення ОСОБА_1 про відмову від наданих послуг, то ці доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до положень глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року №285, та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у випадку подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання. Проте, у матеріалах справи відсутні докази належного звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою про припинення газопостачання.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції, невірного розуміння відповідачем та його представником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов