Справа № 214/4063/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та просить суд скасувати постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру по АДРЕСА_1 , посилаючись на її безпідставність. В обґрунтування уточнених вимог в редакції позову від 08 серпня 20243 року позивачем зазначено, що після смерті його сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2 . Після смерті він у встановлений законом строк звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом 20 червня 2022 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з наявністю у спадкодавця неповнолітньої дитини. Однак підтверджуючих документів цього факту йому надано не було, хоча нотаріус при прийнятті рішення про видачу спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину повинен не тільки прийняти надані спадкоємцем документи, але й мати активний обов`язок пересвідчитись самостійно у наявності відомостей про час та місце відкриття спадщини, визначити коло осіб, які можуть бути спадкоємцями,а також отримати дані про те, хто у передбачений законом спосіб та термін прийняв спадщину. Дитина нібито перебуває на території країни-агресора, із заявою про прийняття спадщин6и до нотаріуса опікун не звертався у нього, позивача, відсутні будь-які підтвердження існування спадкоємця неповнолітньої дитини. Така невизначеність є підставою для повної втрати на певний час позивачем можливості отримати спадщину. З огляду на те, що сьогодні фактично є неможливим отримання відомостей щодо кола спадкоємців, такі відомості зазначаються спадкоємцями, які звернулись за оформленням спадщини у відповідних заявах на ім`я нотаріуса. Таким чином відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину тягне за собою безповоротне порушення його прав, у зв`язку з чим просить вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 13 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою судді від 12 квітня 2024 року прийнято справу до розгляду у зв`язку зі звільненням у відставку з посади судді ОСОБА_3 .

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Єгоров Є.С. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, на вимогах наполягає.

Державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. звернулась до суду з відзивом на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що під час подання заяви до нотаріальної контори, ОСОБА_1 було повідомлено нотаріуса про те, що у його сестри є дитина неповнолітній син, а також було вказано його ім`я, про що зазначено в заяві про прийняття спадщини,я кА підписана ОСОБА_1 особисто. Державним нотаріусом було роз`яснено спадкоємцю, що він є спадкоємцем 2 черги та повідомлено, що за наявності неповнолітньої дитини у спадкодавця, дитина є спадкоємцем першої черги, тому всі питання щодо оформлення спадщини або відмови вирішуються за участю законного представника дитини та органів опіки та піклування після спливу встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Протягом встановленого законом строку для подання заяви про прийняття або відмову від спадщини, інших заяв від позивача, окрім первісної заяви, в якій він повідомив нотаріуса про наявність неповнолітньої дитини у покійної сестри, не надав. Після звернення до державного нотаріуса Пестушко С.Я. в 2022 році, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, про що видана відповідна постанова, у зв`язку з тим, що є спадкоємець першої черги неповнолітня дитина, про наявність якої було повідомлено спадкоємцем нотаріусу під час прийняття спадщини. Зазначено, що саме позивач особисто повідомив нотаріуса про наявність неповнолітньої дитини у покійної сестри, навіть повідомив обставини життя сестри, вказав ім`я дитини у заяві нотаріусу. Про той факт, що дитина перебуває на території країни-агресора, повідомлено також саме позивачем у тексті позовної заяви. Неповнолітня дитина є спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину після смерті батьків та має право оформити протягом невизначеного часу. При цьому дитина може проживати та бути народженою у будь-якій країні та її опікун має звернутись задля видачі свідоцтва про право на спадщину у будь-який час. Саме позивач вказує, що на сьогодні фактично є неможливим отримання відомостей щодо спадкоємців, які звернулись, за оформленням спадщини. Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 30 копія свідоцтва). після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй майно.

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_2 не склала.

Після її смерті позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець другої черги за законом, звернувся 06 жовтня 2021 року до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, вказавши у заяві, що крім нього, спадкоємцем І черги за законом є сином померлої ОСОБА_4 (а.с. 29 копія заяви).

Постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. від 20 червня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його сестри ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки неможливо встановити чергу спадкування. В обґрунтування постанови державним нотаріусом зазначено про вказівку у заяві ОСОБА_1 спадкоємця першої черги, малолітнього сина померлої ОСОБА_4 (а.с. 38 копія постанови).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, главою 10 розділу ІІ якого регулюється питання видачі свідоцтв про право на спадщину.

Підпунктами 4.12, 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Частиною першою статті 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

В постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) та від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18 (провадження № 61-15155св20) зазначено, що тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції.

В постанові від 30 червня 2021 року у справі № 761/40184/16-ц (провадження № 61-5802св19) Верховний Суд виснував, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин.

Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріуса зобов`язано, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики;сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам;

Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, подаються спадкоємцями, нотаріус лише перевіряє їх достатність для встановлення факту відкриття спадщини, складу спадкового майна та підстав для спадкування, якщо спадкування відбувається за законом - підстав для закликання до спадкоємства відповідно до встановленої законом черговості.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Так, в обґрунтування заперечень державний нотаріус посилається на повідомлення позивачем, як спадкоємцем 2 черги за законом, про наявність у спадкодавця ОСОБА_2 неповнолітньої (малолітньої) дитини ОСОБА_4 .

Разом з тим, у заяві ОСОБА_1 дійсно зазначено про наявність спадкоємця першої черги за законом, сина померлої ОСОБА_4 , однак відсутня вказівка на вік сина померлої чи зазначення у заяві «малолітній» або «неповнолітній» син померлої. Вказане посилання на малолітній вік дитини міститься лише у постанові державного нотаріуса, а тому суд вважає, що вона винесена на припущеннях у цій частині.

З урахування цього суд вважає, що нотаріус дійшов передчасних висновків про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав саме наявності у спадкодавця малолітньої дитини також з огляду на те, що в ході пошуку державним нотаріусом відомостей з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, не здобуто інформації про наявність дітей у спадкодавця ОСОБА_2 . У Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб наявний запис про розірвання шлюбу ОСОБА_2 рішенням від 25 грудня 2013 року судової дільниці Одинцівського судового району Московської області, однак знову ж таки, у вказаних витягах відсутня інформацію про наявність неповнолітніх (малолітніх) дітей спадкодавця.

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки вимога про відшкодування понесених судових витрат позивачем не заявлена, вони залишаються за позивачем.

Керуючись статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії повністю.

Скасувати постанову державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Грабевник О.В. від 20 червня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його сестри ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник позивача адвокат Єгоров Євген Сергійович, робоче місце за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд. 81А, оф. 114.

Відповідач Сьома криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Льотчиків, буд. 36-А.

Повний текст рішення складено 22 травня 2024 року.

Суддя А.В. Ткаченко