справа № 752/2773/24 головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Карпенко Мариною Михайлівною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої майну -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Карпенко Марина Михайлівна звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої майну, у якому просила:

стягнути з Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації матеріальну шкоду у розмірі 403 548,00 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, витрати на проведення оцінки автотранспорту у розмірі 5 000,00 грн та судовий збір у розмірі 4 185,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є власником автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

28 жовтня 2023 року позивач, вийшовши у двір будинку за адресою: АДРЕСА_1 , побачив, що на його автомобіль впало дерево, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження із заподіянням матеріальних збитків.

Позивач одразу викликав працівників поліції, які зафіксували факт виявлення пошкодження автомобіля, а саме численних вм`ятин і подряпин лакофарбового покриття частин кузова та пошкодження салону внаслідок падіння дерева.

Відповідно до Звіту №125 від 04 грудня 2023 року про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , матеріальний збиток, завданий власнику зазначеного автомобіля, в результаті його пошкодження, станом на 28 жовтня 2023 року складає 482 640,00 грн.

Відповідно до Звіту №125/1 від 07 грудня 2023 року про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , утилізаційна вартість складників автомобіля на дату оцінки КТЗ складає 79 091,35 грн.

Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля становить 403 548,65 грн.

За виконання Звіту №125 від 04 грудня 2023 року позивачем сплачено 4 000 грн, а за виконання Звіту №125/1 від 07 грудня 2023 року позивачем сплачено 1 000,00 грн. Таким чином, розмір витрат на оцінку збитку становить 5 000,00 грн.

У позивача немає у користуванні іншого транспортного засобу, а у зв`язку з його пошкодженням в результаті падіння дерева, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягала у переживаннях, пов`язаних з порушенням права користування, неможливість використання транспортного засобу за призначенням, що, в свою чергу, створило незручності у вирішенні побутових питань, змінило зручний та звичайний спосіб пересування, а також швидкість вирішення щоденних та поточних проблем. Позивач оцінює завдану моральну шкоду у 10 000,00 грн.

Міська рада, яка від імені територіальної громади, відповідно до ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», є відповідальною за організацію благоустрою на території міста, своїм рішенням, в межах наданих повноважень визначила Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію відповідальною за організацію та забезпечення догляду та санітарного стану об`єктів благоустрою на території Голосіївського району в м. Києві, у тому числі і щодо зелених насаджень на АДРЕСА_1 .

У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації як балансоутримувача зелених насаджень шкоду, заподіяну за вказаною адресою,

25 квітня 2024 року представник відповідача Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - Ковальова В. подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог, оскільки Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 .

Виконавчий орган Київської міської ради не проводив конкурс на управителя будинку АДРЕСА_1 , договір на управління вищезазначеним будинком між Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією та виконавчим органом Київської міської ради не укладався.

Співвласниками вищезазначеного будинку не створено об`єднання співвласників, не прийнятті рішення про форму управління багатоквартирним житловим будинком. Співвласники будинку не передавали в управління Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації та не уклали з останньою типовий договір на послуги з управління будинком. Прибудинкова територія також не передавалася у володіння, користування чи баланс відповідача.

Відповідна містобудівна та землевпорядна документація в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташований вказаний багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку, зелені насадження в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинку АДРЕСА_1 і належні до нього будівлі і споруди Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації не передавалися.

Окрім того, територія біля будинку АДРЕСА_1 не відведена для стоянки автомобілів та не є спеціально обладнаним місцем для паркування автотранспорту, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом м. Києва. Позивач не надав належних доказів того, що територія біля вказаного будинку відведена для стоянки автомобіля і автомобіль позивача знаходився у спеціально обладнаному місці для паркування автотранспорту. Отже, позивач залишив свій транспортний засіб в непристосованому та не відведеному місці для паркування транспортних засобів, явно розуміючи ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) належного йому майна.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то позивач не надав жодних доказів неможливості вести звичайний спосіб життя, яким чином це вплинуло на швидкість вирішення щоденних поточних проблем, що завдало останньому душевних страждань і могло негативно вплинути на його моральний стан, докази погіршення морального стану (відвідування психіатра, купівля ліків).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Карпенко Марина Михайлівна 18 липня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Так, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація є виконавчим органом, який здійснює виконавчу владу на території Голосіївського району м. Києва, і має повноваження здійснювати контроль за благоустроїм району, до якого входить і організація, контроль та охорона зелених насаджень.

Відповідно до п. 5 розділу «Перелік повноважень у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку» Розпорядження виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської адміністрації) №121 від 31 січня 2011 року, то: організація благоустрою території відповідного району, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою, у т. ч. виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, передана районним у м. Києві державним адміністраціям.

Відповідно, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація є належним відповідачем у справі і має відшкодувати завдану позивачу шкоду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Карпенко Мариною Михайлівною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої майну, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Карпенко Марина Михайлівна вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак ї неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, яка прибула у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві у дворі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на належний ОСОБА_1 на праві приватної власності автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , впало дерево, в результаті чого автомобіль отримав значні пошкодження, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно з попередженням Українського Гідрометеорологічного центру від 28 жовтня 2023 року очікувалося погіршення погодних умов та пориви вітру 17-22 м/с, тобто І рівень небезпеки, жовтий.

Відповідно до Звіту №125 від 04 грудня 2023 року про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , матеріальний збиток, завданий власнику зазначеного автомобіля, в результаті його пошкодження, станом на 28 жовтня 2023 складає 482 640,00 грн.

Відповідно до Звіту №125/1 від 07 грудня 2023 року про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , утилізаційна вартість складників автомобіля на дату оцінки КТЗ складає 79 091,35 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутні даних для здійснення достеменного та беззаперечного висновку про те, що відповідач Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація є належним відповідачем у справі та є балансоутримувачем зелених насаджень, які знаходяться на прибудинковій території за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 69/71. Суд вважав належним відповідачем у цій справі балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальної особа за стан зелених насаджень, або, у випадку не визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою, виконавчий орган Київської міської ради яким є Київська міська державна адміністрація.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом абзацу 1 пункту другого постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що саме потерпілий має довести належними та допустимими доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами частин першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі.

Згідно з частиною сьомою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідно до пункту 5.5 Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.

Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

У справі встановлено, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» не є балансоутримувачем зелених насаджень (дерева), у тому числі і біля житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до Законів України «Про столицю України - місто-герой Київ», «Про місцеве самоврядування в Україні», розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2010 року №787 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09 вересня 2010 року №7/4819 Про питання організації управління районами в місті Києві», з метою забезпечення ефективного функціонування районних в місті Києві державних адміністрацій та належної реалізації прав мешканців територіальних громад районів в місті Києві, розпорядженням від 31 січня 2011 року №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими актами законодавства, зокрема: здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, благоустрою, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, у тому числі внутрішньоквартальними проїздами, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; організація благоустрою території відповідного району, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою, у т. ч. виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян; здійснення контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв`язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об`єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об`єктах; виконання функцій замовника відповідно до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за програмами, пов`язаними з житлово-комунальним господарством на відповідній території; контроль за забудовниками щодо збереження зелених насаджень, які залишаються на ділянках забудови на території відповідного району; погодження проектів благоустрою та озеленення районних територій, паспортів на опорядження та колористичне вирішення фасадів, зовнішнє архітектурне освітлення об`єктів та територій; передача житлових комплексів на баланс об`єднань співвласників багатоквартирних будинків; передача житлових комплексів або їх частин на баланс інших юридичних осіб, статут яких передбачає можливість провадження такої діяльності, та інше.

Таким чином, розпорядженням від 31 січня 2011 року №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визначив Голосіївську районна в місті Києві державну адміністрацію балансоутримувачем, який відповідає за утримання та збереження зелених насаджень на прибудинковій території у Голосіївському районі м. Києва.

Отже, надаючи правову оцінку розпорядженню №121 від 31 січня 2011 року «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» суд першої інстанції залишив поза увагою пункт 5 Додатку №4 цього розпорядження та дійшов помилкових висновків про пред`явлення позову ОСОБА_2 до неналежного відповідача і, у зв`язку з цим, відсутності у Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації обов`язку відшкодувати завдану позивачу шкоду.

Разом з тим, як зазначено вище зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Непереборна сила - це дія надзвичайної ситуації техногенного, природного або екологічного характеру, яка унеможливлює надання відповідної послуги відповідно до умов договору.

За обставинами цієї справи автомобіль позивача пошкоджено 28 жовтня 2023 року.

Згідно з попередженням Українського Гідрометеорологічного центру 28 жовтня 2023 року очікувалося погіршення погодних умов та пориви вітру 17-22 м/с, тобто І рівень небезпеки, жовтий.

На підставі вказаного попередження на офіційному інтернет-порталі КМДА 27 жовтня 2023 року публікувалося попередження про негоду та Управління з питань цивільного захисту КМДА радило дотримуватись основних рекомендацій під час сильного вітру, зокрема уникати перебування поблизу великих дерев, особливо тополь, а також не паркувати поруч із ними автотранспорт.

Відповідно до листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вих. №100-533 від 12 січня 2024 року (а.с.13-15), структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» ЖЕД №105 з метою інформування мешканців будинку про небезпечні метеорологічні явища на вхідних дверях до буд. АДРЕСА_1 розміщено об`яви з проханням не ставити автомобілі біля дерев.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що проявивши розумну обачність, позивач мав обов`язок подбати про збереження свого майна та вжити належних заходів для уникнення його пошкодження під час негоди.

Згідно частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).

У справі «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ЄСПЛ наголосив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду не було встановлено, що дерево, яке впало на автомобіль позивача було трухлявим, або ж таким, що підлягало видаленню. Відповідно до листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вих. №100-533 від 12 січня 2024 року, під час візуального огляду повалене внаслідок сильних поривів вітру дерево не виглядало хворим та було вкрито зеленою листвою.

Протилежного позивачем не доведено та відповідних доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди внаслідок протиправної поведінки відповідача, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вини особи, яка завдала шкоди суду не надано.

За наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем не доведено вини відповідача у завданні матеріальної та моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і неправомірною поведінкою відповідача, відсутні правові підстав покладення на останнього цивільно-правової відповідальності, а тому відсутні правові підстави для відшкодування позивачу шкоди.

За встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, проте помилився щодо мотивів такої відмови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову, однак з підстав, які колегія апеляційного суду вважає частково помилковими, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині мотивів та підстав такого висновку відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Карпенко Мариною Михайлівною - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова