Провадження № 2/686/1480/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі

головуючої судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

законного представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_4 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що 19.08.2008 року ОСОБА_3 як військовослужбовцю Збройних Сил України було надано в користування службове приміщення (квартиру) за адресою АДРЕСА_1 в якому зареєструвалися дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/15631/17 від 13.02.2018 року позов задоволено, визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування службовою квартирою АДРЕСА_2 .

За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.09.2023 року.

Донька ОСОБА_4 не проживає за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 2016 року по даний час, що підтверджується актом № 170 від 27.09.2023 року. Отже, вона не проживає за місцем реєстрації близько 8 років, у зв`язку з чим просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житлом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Законний представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що донька у зв`язку із воєнним станом перебуває за кордоном, донька вселилась у спірну квартиру на законних підставах та після закінчення навчання планує повернутись та проживати з батьком, просить в позові відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, подав висновок щодо розв`язання спору, де визнано недоцільним позбавлення неповнолітньої ОСОБА_4 права на житло.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

19.08.2008 року ОСОБА_3 як військовослужбовцю Збройних Сил України було надано в користування службове приміщення (квартиру) за адресою АДРЕСА_1 в якому зареєструвалися дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_4 .

Вказані обставини підтверджуються копією ордеру на жиле приміщення №000677 серії ХМН виданого 19,08.2008 року ОСОБА_3 з сім`єю з трьох чоловік на право заселення в жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.06.2016 року у справі №686/7535/16-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано. Крім цього, у вказаному рішенні суду визначено, що неповнолітня дитина ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залишиться проживати разом із матір`ю.

22.02.2017 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/15631/17 від 13.02.2018 року, залишеним без змін Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 14.05.2018 визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування службовою квартирою АДРЕСА_2 .

За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.09.2023 року.

Згідно з актом № 170 від 27.09.2023 року донька ОСОБА_4 не проживає за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 2016 року по даний час.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (частина 2 статті 64 ЖК України).

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Європейський суд з прав людини вказує, що "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

У постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 554/3289/20 (провадження № 61-2951св21) зазначено, що дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Крім того, право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним у цьому випадку є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 навчається в Українській школі ім. Ярослава Мудрого м. Брюселя з 01 вересня 2022, що підтверджується довідкою від 12.01.2024 №№ 12.01-2024/01.

Також, відповідно до висновку органу опіки та піклування від 15.03.2024 року №652/01-31, є недоцільним визнання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин по справі суд дійшов висновку що позов ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житом, не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку із відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 9 ЦК України, ст.ст. 9,71,72 ЖК України, ст.ст. 6,19 СК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач : ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач : ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Третя особа : Орган опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради, , м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, 3, 29013.

Дата складення повного тексту рішення: 24.05.2024.

Суддя: