Провадження № 2-с/127/105/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу виданого Вінницьким міським судом Вінницької області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з ОСОБА_1 ,

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 із заявою про скасування судового наказу звернулася ОСОБА_1 , яка просила скасувати судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області виданий 09.05.2024 у справі № 127/14090/24 за заявою ТОВ «Енера Вінниця» про стягнення з ОСОБА_1 на її користь боргу за спожиту електроенергію за період з 01.12.2022 р. по 31.03.2024 р. в розмірі 75639,36 грн., та 302,80 грн сплаченого судового збору. Також просила понесені витрати по сплаті судового збору стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» на її користь. Мотивувала тим, що зазначена заборгованості є необґрунтованою заявником, відсутні належні розрахунки. Між нею та заявником не виникали будь-які договірні правовідносини. Також вона зареєстрована за іншою адресою ніж тою за якою утворилася заборгованість.

Судом встановлено, що 09.05.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» борг за надані послуги за спожиту електроенергію за період з 01.12.2022 р. по 31.03.2024 р. в розмірі 75639,36 грн. та 302,80 грн судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Щодо вимог в частині стягнення судового збору, суд приходить до наступного висновку.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом заяви про скасування судового наказу, які понесені боржником.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Таким чином суд вважає, що у задоволенні клопотання про стягнення судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.2 ст.160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Отже боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати із стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

При цьому, суд наголошує, що ч. 2 ст.164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.170-171, 258-260, 353 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу - задовольнити.

Судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області виданий 09.05.2024 у справі № 127/14090/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електроенергію за період з 01.12.2022 р. по 31.03.2024 р. в розмірі 75639,36 грн., та 302,80 грн сплаченого судового збору скасувати.

У стягненні судового збору ОСОБА_1 - відмовити.

Роз`яснити стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» право на звернення до суду з тією самою вимогою в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: