Справа № 645/5197/23
Провадження № 2/645/263/24
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Іващенка С.О.,

за участю секретаря - Пастушенко К.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в особі представника адвоката Полупанової О.О. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1329; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання до досягнення трьох років сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн..

Ухвалою суду від 05.10.2023 провадження у справі відкрито.

Від представника відповідача адвоката Кислого А.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю. В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Підтвердженням цього є введення воєнного стану на всій території України. Як вбачається з довідки переселенця відповідача ОСОБА_2 від 19.04.2022 р., тобто до відкриття провадження у даній справі, у зв`язку введенням воєнного стану, відповідач покинув своє місце проживання в м. Харкові та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи той факт, що до відкриття провадження у справі № 645/5197/23 відповідач у даній справі має постійне місце проживання (перебування) у м. Перечин, просить передати справу на розгляд до Перечинського районного суду Закарпатської області.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів.

Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до Салтівського району.

Згідно довідки переселенця відповідача ОСОБА_2 від 19.04.2022, відповідач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що є належним доказом того, що на момент звернення позивача до суду з позовом відповідач, як тимчасово переміщена особа, зареєстрований за вищевказаною адресою.

Висновок про те, що довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи можна визнати документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування особи під час визначення підсудності розгляду справ, відповідає викладеним у постановах Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17, від 02 вересня 2019 року у справі №753/20939/17, провадження №61-12898св18.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 376 ЦПК України передбачені підстави для скасування судового рішення повністю або часткова, п. 1 ч.3 даної статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ст.32ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Отже, суд приходить до висновку, що справа не підсудна Фрунзенському районному суду м. Харкова, вважає за необхідним передати її на розгляд до Перечинського районного суду Закарпатської області за місцем фактичного проживання відповідача по справі.

Керуючись ст. ст. 28, 31, 32 ЦПК України, суд, -

постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років - передати для розгляду до Перечинського районного суду Закарпатської області (89200, Закарпатська область, м. Перечин, площа Народна, 15).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя