Справа №687/492/23
Провадження №2/672/80/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду м. Городка цивільну справу №687/492/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про усунення від права спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, про усунення від права спадкування, пояснивши суду що ОСОБА_3 безпідставно самоусунулась від догляду за своїм дідом ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надавала йому за життя будь-якої допомоги, не доглядала і не утримувала. Однак, після смерті останнього, відповідачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що в результаті такої своєї поведінки ОСОБА_3 не може претендувати на спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 10.01.2024 позовну заяву прийнято до провадження та призначене підготовче судове засідання. Відмовлено у залученні до участі у справи у якості третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Косінської Н.А. (т.1 а.с. 187-188).

Ухвалою суду від 28.03.2024 справу призначено до судового розгляду по суті (т.1 а.с.240).

В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просять їх задовольнити.

Позивач, будучи допитаний також і у якості свідка, повідомив суду, що виключно він здійснював догляд за своїм пристарілим батьком, починаючи з 2019 року, після смерті матері, щоденно його відвідуючи, доставляючи йому продукти харчування, забезпечуючи медичний догляд. Починаючи з вересня 2022 року постійно проживав з батьком, оскільки у нього значно погіршився стан здоров`я. Поховання позивач здійснив за власні кошти.

На думку позивача, ОСОБА_5 за життя перебував у безпорадному стані, оскільки в силу свого вік мав поганий стан здоров`я, фактично з 2019 року був незрячий, погано чув, з грудня 2021 не міг виходити з будинку.

Позивач визнає, що відповідачка регулярно бувала з 2019 року біля будинку свого діда ОСОБА_5 , оскільки обробляла город на території його садиби та мала ключі від будинку, однак до діда у кімнату ніколи не заходила, з ним не спілкувалась і ніяким чином ним не опікувалась.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні вважають позов безпідставним, вказуючи на його необґрунтованість.

Відповідачка пояснила суду, що вона опікувалась померлим дідусем, регулярно його відвідувала. Вказує, що купляла та привозила продукти дідусеві, обробляла земельну ділянку біля його будинку, доглядала за ним, купляла речі на поховання, у якому особисто теж приймала участь. Щодо коштів, витрачених на поховання, зазначає, що це були заощадження померлого, а не кошти позивача.

Позивачка додає, що вона виросла у цьому будинку з бабусею та дідусем і завжди їм допомагала. Останній рік за життя дідуся приїздила кожні 2-3 дні, спілкувалась з дідусем, возила додому прати його речі. Зокрема 04.11.2022 вона також спілкувалась із дідусем, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер і вона одразу теж приїхала, пробувши два дні на період поховання.

На спростування тверджень позивача, відповідачка вказала, що дідусь сам їв, пив, виходив на двір, а стан його здоров`я різко погіршився десь за два тижні до дня смерті. Вона відвідувала його з донькою, загалом була із ним в гарних стосунках.

Через 9 днів з дня смерті дідуся позивач змінив замки у будинку, через що вона втратила доступ до її речей, які у будинку зберігались увесь час.

Також відповідачка вказує, що дідусь за життя міг писати, хоча дійсно його зір певною мірою погіршився, однак незрячим він не був.

Крім того, судом були допитані такі свідки.

Свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях в судовому засіданні повідомила, що вона, будучи медсестрою за фахом, здійснювала медичний догляд за ОСОБА_5 на прохання позивача, зокрема робила йому уколи з жовтня 2022 року. Уколи вона робила щодня і бачила, що біля ОСОБА_5 завжди був його син ОСОБА_1 .

У цей час ОСОБА_5 був безпомічний, потребував стороннього догляду. Свідок вказує, що ОСОБА_3 вона там з жовтня 2022 року не бачила жодного разу, хоча і проживає поруч з будинком померлого. Зазначає, що ОСОБА_7 жалівся, що онука до нього вже не приходить.

Свідок ОСОБА_8 (дружина двоюрідного брата позивача) у своїх показаннях зазначила, що померлий потребував стороннього догляду, який здійснювали позивач та його донька. Свідок вказала, що до дня смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_3 приїздила до його садиби, обробляла там город, однак до діда у кімнату не заходила. На уточнююче питання головуючого, свідок вказала, що ці відомості їй відомі зі слів доньки позивача.

Свідок ОСОБА_9 (дружина позивача) у своїх показаннях повідомила суду, що останній рік до дня смерті ОСОБА_5 доглядав її чоловік, вона готувала їсти, замінювала чоловіка їх донька. За два місяці до дня смерті чоловік жив із батьком постійно. ОСОБА_3 вона там ніколи не бачила. Свідок вказує, що город біля будинку померлого останній рік був необроблений, заріс бур`янами, хоча, як вказує сама ж свідок, там була посаджена картопля.

Свідок вказала, що одразу після смерті вона повідомила про це відповідачку по телефону і та одразу приїхала до будинку померлого. Свідок уточнила, що відповідачка останній раз приходила до будинку діда за шість місяців до його смерті, однак до самого діда не заходила.

Свідок ОСОБА_10 (донька відповідачки) у своїх показаннях повідомила суду, що з матір`ю приїздила до дідуся декілька разів на тиждень, привозили їжу, предмети побуту, забирали одяг та білизну, які прали у себе вдома. За один день до смерті дідуся вона теж його відвідувала із мамою. Дідусь не був лежачий, він міг виходити на вулицю, спілкувався з ними. Позивача вона там рідко зустрічала, його доньку вона там взагалі не бачила.

Свідок ОСОБА_11 у своїх показаннях повідомила суду, що приїздила до будинку померлого із матір`ю відповідачки у 2021-2023 роках, збирала там малину. Відповідачка щоразу привозила із собою продукти харчування, які заносила до будинку. Одного разу бачила як дідусь виходив на подвір`я.

Свідок ОСОБА_12 (староста села ОСОБА_13 ) у своїх показаннях повідомила суду, що вона приймала участь у процедурі скасування заповіту ОСОБА_5 на померлого сина. Для цього вони відвідувала спадкодавця особисто. Свідок підтвердила що ОСОБА_5 погано чув, але певною мірою бачив, оскільки підпис ставив власноруч. Сідок зазначила, що ОСОБА_5 мав образу на ОСОБА_3 через те, що вона приділяла йому мало уваги. Дідусь сам пересувався, в будинку було чисто, пояснював що самостійно виходить на двір.

Свідок додала, що дідуся провідували і позивач і відповідачка, однак хто з них з якою регулярністю це робив вона не може повідомити.

Суд, заслухавши позиції сторін (їх представників), показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи із такого.

Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер у віці 92 років у с. Гусятин, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.11).

Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до дня смерті батька, помер інший син ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.12).

Відповідачка у справі є донькою померлого ОСОБА_1 , що визнається і не оспорюється сторонами, а також підтверджується копією свідоцтва про народження відповідачки та копією свідоцтва про шлюб щодо зміни прізвища, які містяться у матеріалах спадкової справи (т.1 а.с. 47-48).

Як вбачається із довідки №37 від 17.01.2023, виданої Гусятинським старостинським округом Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, позивач проводив похорон батька за власні кошти (т.1 а.с. 16).

Як вбачається із довідки №125 від 23.03.2023, виданої Гусятинським старостинським округом Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, померлий ОСОБА_5 був зареєстрований один по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 проживав з ним без реєстрації з вересня 2022 року (т.1 а.с. 17).

З акту встановлення фактичного місця проживання від 03.04.2023, за підписом депутата територіальної громади ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_1 з вересня 2022 року постійно проживав з батьком та доглядав за ним. Натомість ОСОБА_3 участі у догляді та лікуванні за спадкодавцем ОСОБА_5 не приймала (т.1 а.с. 18).

З виписок із медичної карти амбулаторного та стаціонарного хворого ОСОБА_5 вбачається, що померлий хворів на цілий ряд хронічних захворювань, зокрема і вікових (т.1 а.с.19-20).

З копії спадкової справи №30/2023, заведеної після смерті ОСОБА_1 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори своєчасно звернулись сторони по справі: позивач та відповідачка. Кожен із них претендує на спадщину після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с. 37-49).

Оцінюючи показання свідків, допитаних у цій справі та ряд письмових доказів, суд приходить до таких висновків.

Показання позивача, надані ним у якості свідка, в тій частині, що ОСОБА_3 хоча і часто приїздила до садиби діда, заходила у будинок, оскільки мала ключі, однак ніколи не заходила до кімнати діда, суд сприймає критично, оскільки позивач є безпосередньо зацікавленою особою у результатах розгляду вказаної справи і вказані показання не підтверджуються жодними іншими доказами у справі у їх сукупності.

Показання свідка ОСОБА_6 про те, що вона жодного дня з жовтня 2022 року не бачила біля ОСОБА_5 його онуки, суд вважає такими, що вони не доводять факту ухилення відповідачки від обов`язку по догляду за спадкодавцем, оскільки сама ж свідок підтвердила, що вона приходила до ОСОБА_5 лише на короткий проміжок часу з метою зробити уколи. Отже такі показання не можуть об`єктивно засвідчити відсутність візитів відповідачки до спадкодавця у інші проміжки часу у ці дні.

Показання свідка ОСОБА_8 в тій частині, що відповідачка хоча і приїздила до будинку, однак ніколи не заходила до кімнати діда, суд сприймає критично та вважає їх недопустимим доказом (згідно ч.2 ст. 90 ЦПК України), оскільки такі показання свідок давала зі слів іншої особи доньки позивача, яка у якості свідка не допитувалась.

Показання свідка ОСОБА_9 в частині того, що відповідачка взагалі не відвідувала свого діда, суд сприймає критично, оскільки вказаний свідок є дружиною позивача і є прямо зацікавленою особою у вирішенні вказаної справи. Крім того, її показання є суперечливими і різняться із показаннями інших свідків зі сторони позивача, а тому вважаються судом необ`єктивними та упередженими.

Не можуть об`єктивно підтверджувати факт ухилення від догляду за померлим відповідачкою і показання свідка ОСОБА_12 в тій частині, що ОСОБА_5 жалівся на те, що ОСОБА_3 приділяє йому мало уваги. Таке твердження носить виключно суб`єктивний (оціночний) характер, не свідчить про повну відсутність такої уваги і не зрозуміло якого саме періоду в часі воно стосується.

Також критично суд сприймає довідку №37 від 17.01.2023, видану Гусятинським старостинським округом Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, про те позивач проводив похорон батька за власні кошти, оскільки така довідка підписувалась чомусь саме діловодом сіл Гусятин та Боднарівка (а не старостою), та вочевидь зі слів позивача, і жодних даних що такі відомості були встановлені з якихось об`єктивних джерел така довідка не містить (т.1 а.с. 16).

Недопустимим вважає суд і акт від 03.04.2023, за підписом депутата територіальної громади ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 в тій частині, що ОСОБА_3 участі у догляді та лікуванні за спадкодавцем ОСОБА_5 не приймала. Складення даного акту було ініційовано позивачем. Твердження у ньому в цій частині були викладені з його слів та слів інших залучених осіб, які не підтверджені жодними фактами. Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_16 були допитані судом у якості свідків і їх показанням в цій частині судом була дана оцінка (т.1 а.с. 18).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 по суті, суд виходить із такого.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1-3 ст. 12 ЦПК України).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом об`єктивно встановлено, що сторони у справі є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 .

Зокрема відповідачка є спадкоємцем першої черги у відповідності до положень ч.1 ст.1266 ЦК України, тобто має місце спадкування за правом представлення. А тому така відповідачка є належною.

Щодо суті позовних вимог, то ч.5 ст. 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 359/9293/18.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Також ВС наголосив, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

ВС у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зробив висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Також у справі № 727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги:

- при можливості її надання спадкодавцю;

- який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу;

- існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Так, суд вважає помилковою позицію відповідачки та її представника, яка, серед іншого, спрямована на доведення того факту, що померлий ОСОБА_5 не перебував у безпорадному стані, оскільки, за їх тверджень, він мав можливість самостійно пересуватись, здійснювати базовий догляд за собою, бачив у достатній мірі, тощо…

В даному випадку, сам факт того, що померлий досяг на день смерті 92 років свідчить про те, що в силу свого похилого віку він очевидно потребував стороннього догляду та перебував у безпорадному стані, що цілком узгоджується із вище вказаною практикою ВС.

Проте, позивачем не було доведено необхідної сукупності умов, які б могли бути підставою для усунення відповідачки від права на спадкування.

Тому, суд погоджується із доводами позивача та його представника у тій частині, що померлий ОСОБА_5 в силу свого віку (і крім того в силу наявності численних хронічних захворювань, що підтверджуються медичною документацією) перебував у безпорадному стані.

Також суд погоджується і з тим, що очевидно відповідачка могла надавати допомогу спадкодавцеві. Крім того, з врахуванням досліджених доказів, зокрема і показань свідків, суд вважає, що періодично вона таку допомогу надавала.

Однак, позивачем жодними належними та допустимими доказами, зокрема і показаннями свідків, не було доведено тієї обставини, що у спадкодавця існувала потреба у допомозі саме від ОСОБА_3 , а також факту умисного ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги.

Ні позивач, ні його представник не змогли надати відповідь та зазначити, яка існувала потреба у спадкодавця у допомозі саме від ОСОБА_3 .

При цьому судом враховується, що померлий ОСОБА_5 отримував всю необхідну допомогу за життя і доказів про те, що йому була потрібна ще якась допомога, а тим більше допомога виключно від ОСОБА_3 (чи якийсь специфічний вид допомоги, який лише вона могла надати) суду надано не було.

Крім того, жодними належними та допустимими доказами не було доведено позивачем і факту умисних дій чи бездіяльності ОСОБА_3 , спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 264-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення від права спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Тесля Петро Олексійович, АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Представник відповідачки: адвокат Назарчук Роман Володимирович, 31601, вул.. Центральна 38, смт. Чемерівці, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області.

Повний текст рішення суду виготовлено 24 травня 2024 року.

Суддя: