Справа №: 343/2331/24
Провадження №: 2/343/753/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Нікіфорової К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/2331/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ в натурі частки із спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить виділити їй в натурі із спільної часткової власності вагову (літ. Е), загальною площею 67,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і становить 15/100 часток майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй та відповідачам на праві власності належить майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Їхні частки становлять: її 15/100, відповідача ОСОБА_2 44/100 і відповідача ОСОБА_3 41/100. Рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 26.09.2024, справа №343/1219/24, виділено відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в натурі із спільної часткової власності належні їм частки. Її 15/100 частка залишилась невиділеною. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 16.08.2024, належна їй частка є відокремленою, має окремий вхід і може бути виділена в натурі. Провести виділ в позасудовому порядку в неї немає можливості, оскільки відповідачі не хочуть укласти нотаріально посвідчений договір. Вона бажає виділити належну їй частку з метою уникнення будь яких непорозумінь в майбутньому.

У підготовче судове засіданні позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі та зазначила про підтримання позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у підготовче судове засідання також не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі та про визнання позовних вимог.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 25.10.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.

28 листопада 2024 року позивачка ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без її участі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 27.11.2024 та 29.11.2024 подали заяви про визнання позовних вимог та про розгляд справи без їх участі.

Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідачів про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України).

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позов визнали, визнання ними позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ними позову та приходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Так, судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 26.09.2024, яке набрало законної сили 29.10.2024, справа №343/1219/24, виділено відповідачам ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 в натурі із спільної часткової власності належні їм частки, а саме: 41/100 і 44/100 відповідно. Право спільної часткової власності на виділене відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинено.

При цьому, в справі №343/1219/24, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником: земельної ділянки, площею 1,1225 га, кадастровий номер :01:002:0009 та 26/100 часток і 15/100 часток майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є власником 44/100 часток даного майнового комплексу. Позивачка ОСОБА_1 є власницею 15/100 часток цього ж майнового комплексу.

Дані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, а тому при розгляді даної справи не доказуються.

Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (а.с. 26), 15/100 часток, які належать позивачці ОСОБА_1 , за технічними показниками є відокремленими, мають окремий вхід і можуть бути виділені в натурі.

Отже, судом встановлено, що майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності трьом співвласникам, а саме: позивачці ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_3 , відповідачу ОСОБА_2 . Двоє із співвласників - відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виділили належні їм частки даного майнового комплексу. Позивачка ОСОБА_1 не може виділити належну їй частку в натурі через небажання відповідачів прибути до нотаріуса для укладення будь - яких договорів.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.

ІV. Оцінка суду:

суд, дослідивши докази, надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачами, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно з якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на сласний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 15/100 часток майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_2 належить 44/100 часток цього ж майнового комплексу, а відповідачу ОСОБА_3 належить 41/100 частки даного майнового комплексу.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як вбачається з вищеописаних доказів та підтверджується долученим висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, належна позиваці ОСОБА_1 - частка майнового комплексу, може бути виділені в натурі.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі за № 6-2925цс15.

При вирішенні спору суд також звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц, від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

В даній справі, спосіб захисту, обраний позивачкою ОСОБА_1 є належним, оскільки надає можливість ефективно захистити особисті майнові права власності - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ в натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна.

Частка позивачки ОСОБА_1 складає окремий об`єкт нерухомого майна, що дає можливість зробити висновок, що права співвласників в результаті виділення належної їй частки із спільного нерухомого майна порушені не будуть, а тому є всі підстави для виділу в натурі частки зі спільної часткової власності.

Як уже вказувалося вище, згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.

За таких обставин, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності суд приходить висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 3, 15, 317, 319, 321, 328, 355-358, 364, 367, 377 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 211 ЦПК України, керуючись ст. 200, 206, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ в натурі частки із спільної часткової власності задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 в натурі із спільної часткової власності вагову (літ. Е), загальною площею 67,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і становить 15/100 часток майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право спільної часткової власності на виділене ОСОБА_1 майно в натурі припинити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: І.М.Андрусів