РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

заявниці ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2024 заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою, яку мотивує тим, що вона зазнає від свого сина ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства. Її син має наркотичну залежність більше ніж 30 років, притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Внаслідок цього він став поводитись до неї агресивно, погрожує їй та її рідним фізичною розправою, в телефонних розмовах та текстових повідомленнях погрожує вбивством, тероризує, вимагає дати йому гроші, відбирає її пенсію, краде речі з дому, між ними постійно виникають сварки та конфлікти. Вони родиною неодноразово лікували його від наркотичної залежності, але це не дало результатів. За період з 01 по 05 липня 2024р. вона двічі зверталась до поліції з заявами про домашнє насильство. Вона має вади серця та гіпертонічну хворобу. Така поведінка сина вимушує її турбуватися за своє життя та здоров`я, а також рідних їй людей, переховуватися від сина та всіляко уникати з ним спілкування. Просить видати відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на шість місяців із забороною перебувати йому в місці її проживання; наближатися ближче 50м. до місця її проживання та інших місць частого відвідування, в т.ч. до місця проживання її матері ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 ; доньки та онуки: АДРЕСА_2 ; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори або контактувати з заявницею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Ухвалою суду від 09.07.2024р. заява про видачу обмежувального припису була залишена без руху.

12.07.2024р. на виконання ухвали суду від 09.07.2024р. до суду надійшла виправлена заява про видачу обмежувального припису.

Ухвалою суду від 15.07.2024р. за зазначеною заявою відкрито окреме провадження у цивільній справі і призначено відкрите судове засідання за участю заявниці та заінтересованої особи.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заяву підтримала повністю з викладених у ній підстав, просить заяву задовольнити. Додатково суду пояснила, що вона вже тривалий час зазначає домашнього насильства з боку сина ОСОБА_2 , але останнім часом ситуація занадто загострилась, він поводиться дуже агресивно щодо неї та інших родичів, ображає останніми словами, погрожує фізичною розправою, переслідує її, вимагає гроші. Вона неодноразово зверталась до поліції, одного разу сина притягнули до відповідальності за домашнє насильство. В травні та два рази в липні цього вона також викликала поліцію, на нього склали протоколи, але вони ще не розглянуті. Вона дуже переживає за своє життя та здоров`я, а також за життя своїх близьких похилої матері, доньки та онуки. Іншим чином попередити неадекватну поведінку сина вона вже не може. Просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він фактично не заперечує проти того, щоб не спілкуватись з матір`ю, але за умови, що вона віддасть йому гроші, які він переказував їй в 2023 році, коли перебував на військовій службі. З жовтня 2023 до теперішнього часу він не служить, хоча рахується у військовій частині, оскільки ніяк не вирішиться питання його переведення. При цьому, йому сказали, що він є СЗЧ, хоча в розшуку він не перебуває, не переховується. Зараз у нього скрутне матеріальне становище, але мати відмовляється віддати йому його гроші, які він переслав їй «на чорний день». В тій квартирі, яку вона купила нібито для нього, він не може жити, бо там нічого немає, квартира оформлена на матір. Тому між ними часто виникають сварки. На нього неодноразово складались протоколи про домашнє насильство, накладено штраф.

Суд, вислухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.21,24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з ст.3 зазначеного Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ст.26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, в т.ч. постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Згідно з ст.350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Суд встановив, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю заінтересованої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.04.2024р. (справа №3/337/759/2024, ЄУН 337/1771/24), ОСОБА_2 визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за фактом домашнього насильства стосовно своєї матері ОСОБА_1 та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00грн.

Вказаною постановою встановлено, що 20.03.2024р. о 12.20год. ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.

Крім того, в провадженні суду на даний час перебуває ще три справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_2 за фактом домашнього насильства відносно матері ОСОБА_1 (події мали місце 24.06.2024, 03.07.2024, 05.07.2024)

При цьому, раніше ОСОБА_2 притягався до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів.

Згідно скріншотів листування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній вимагає у заявниці гроші, ображає її нецензурними словами, погрожує фізичною розправою.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані заявницею докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 вересня 2008 року у справі «Беваква та С. проти Болгарії» зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64).

Концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65).

У своєму рішенні ЄСПЛ визнав порушення статті 8 Конвенції та вказав, що право на повагу до приватного та сімейного життя заявників було порушено через нездатність суду своєчасно вирішити питання визначення тимчасового місця проживання дитини, що в свою чергу вплинуло на життя і благополуччя заявника та недостатність і неефективність заходів, які були застосовані у відповідь на поведінку колишнього чоловіка заявниці. Суд також підкреслив, що ставлення до проблеми домашнього насильства як до «приватної справи» несумісне з обов`язком держави захищати сімейне життя громадян і заявників зокрема.

У рішенні від 03 жовтня 2017 року у справі «Контрова проти Словаччини» ЄСПЛ вказав, що в першому реченні ст.2 §1 Конвенція зобов`язує держави не тільки утримуватися від навмисного і незаконного позбавлення життя, а також вживати всіх необхідних заходів для захисту осіб, які перебувають під його юрисдикцією. Це включає в себе основне зобов`язання держави забезпечити право на життя за рахунок впровадження ефективних положень кримінально-правового характеру для запобігання вчиненню злочинів проти особи, підкріплені правоохоронними механізмами щодо попередження, припинення і покарання за порушення таких положень. Це також поширюється за відповідних обставин на позитивне зобов`язання влади приймати оперативні превентивні заходи для захисту особи, життю якої загрожують злочинні дії іншої особи (§49).

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї.

У постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Сам по собі факт непритягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявниці у сукупності.

Підставою для видачі судом обмежувального припису є встановлення та доведення факту домашнього насильства (фізичного, сексуального, психологічного або економічного) кривдником відносно постраждалої особи, а також ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

В даному випадку судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 є матір`ю та сином. На ґрунті особистих неприязних відносин між ними часто виникають конфліктні ситуації, під час яких ОСОБА_2 поводився щодо матері агресивно і таке поводження (образи, висловлювання нецензурними словами, погрози, залякування тощо) має ознаки психологічного тиску, порушує психологічну недоторканість заявниці.

Зокрема, через протиправну поведінку ОСОБА_2 заявниця ОСОБА_1 у період часу з 01 по 05 липня 2024р. двічі зверталася до поліції з заява про вчинення відносно неї домашнього насильства.

Крім того, постановоюХортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.04.2024р., ОСОБА_2 вже притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та нього накладений штраф в розмірі 170,00грн.

Враховуючи вказані обставини, що підтверджуються сукупністю наданих суду належних та допустимих доказів, а також пояснення заявниці, які вказують на серйозність сприйняття нею фактів домашнього насильства, глибоких переживання з приводу можливих їх повторень, бажання попередити їх та захистити себе від них, суд вважає, що вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї носить тривалий, систематичний характер та існують високі ризики можливого продовження та повторення таких дій.

Отже, з урахуванням фактично встановлених обставин, суд вважає, що ризик продовження вчинення домашнього насильства заінтересованою особою ОСОБА_2 щодо заявниці ОСОБА_1 є реальним і досить високим, тому з метою забезпечення безпеки постраждалої особи потребує застосування до нього обмежень, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На підставі вищевикладеного, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.3,21,24 Конституції України, ст.1,3,26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,258,263-265,350-5,350-6 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Видати строком на 6 (шість) місяців обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонивши йому:

- перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 ;

- наближатися на відстань ближче 50-ти метрів до місця проживання/перебування, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, місця проживання її матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; доньки з онукою за адресою: АДРЕСА_2 ;

- особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення суду направити до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області (за місцем проживання/перебування заявниці ОСОБА_1 ) для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також до районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району.

Суддя Н.А.Мурашова

17.07.2024