КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Деревко Наталії Василівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року у складі судді Ковбасюк О.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив: розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 грудня 2019 року Подільським районним Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2054.

Позов обґрунтовано тим, що 19 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2054.

Однак, спільне життя у них з відповідачкою не склалося, відносини між ними погіршилися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Крім того сторони проживають окремо з березня 2023 року та не бажають зберегти шлюб, оскільки це суперечить їхнім інтересам, а тому примирення та подальше їхнє спільне життя неможливе. Від шлюбу у сторін дітей немає.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Деревко Н.В. в інтересах ОСОБА_1 , вважає рішення суду першої інстанції незаконним, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ніяким чином не була повідомлена про час та місце розгляду справи, не отримувала копію позову та не змогла надати суду відзив і клопотання про надання строку на примирення, а також заяву про визнання позову.

Зазначено, що скаржниця виїхала з міста Києва з двома дітьми: своїм сином і сином позивача від першого шлюбу, спочатку до батьків в м. Чернівці, а потім 02 березня 2022 року в Румунію і з того часу вона не мешкала в Києві.

Вказує, що неодноразово поверталася в Чернівці, щоб побачитися з чоловіком. Потім позивач - з грудня 2022 року служить в ССО під Одесою і відповідачка неодноразово їздила до нього за це час.

Посилається на те, що у них були нормальні подружні відносини і ніщо не віщувало розлучення, вони не сварилися і не було конфліктів.

Скаржниця зазначає, що крім того 20 липня 2023 року вони разом з позивачем були щасливим подружжям на весіллі його співробітниці в м. Одесі і доказом є фото на його сторінці в соціальній мережі.

Відповідачка, вказує, що їхня сім`я не розпалася, вони підтримували подружні стосунки, проживали окремо тільки тому, що з початком війни вимушені були евакуюватися і рятувати себе та дітей від смертельної небезпеки і чоловік був мобілізований в ЗСУ.

Вважає, що є всі шанси зберегти сім`ю і вона бажає цього.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що відповідачка була обізнана про наміри подати позов щодо розірвання з нею шлюбу, а тому дії щодо оскарження рішення суду з проханням надання строку на примирення є затягуванням судового процесу.

В судовому засіданні адвокат Деревко Н.В. в інтересах ОСОБА_1 просила про задоволення апеляційної скарги, адвокат Єрохіна С.А. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення районного суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам в повному обсязі.

У справі встановлено, що 19 грудня 2019 року між сторонами укладено шлюб (а.с. 10).

Від указаного шлюбу у сторін дітей немає.

21 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала заяву у якій визнала позов у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі (а.с. 46).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони висловили взаємну згоду на розірвання шлюбу та подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).

За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження їхнього шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже являється таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

З урахуванням указаним обставин, доводи апеляційної скарги не мають суттєвого значення, оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що являється неприпустимим.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Колегія суддів вважає, що примирення і подальше подружнє життя сторін є неможливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає перебувати в шлюбі з відповідачкою, тобто на даний час не існує його вільної згоди на шлюб, а відтак наявні підстави для розірвання шлюбу.

При цьому підлягають врахуванню доводи позивача, підтверджені в судовому засіданні його представником, адвокатом Білоконевою А.В. про те, що ОСОБА_2 тривалий час підтримує сімейні відносини з іншою жінкою, створив нову сім`ю.

Отже судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача і новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Деревко Наталії Василівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: