КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина», підписаною адвокатом Линдюком Святославом Степановичем, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року, постановлену під головуванням судді Марфіної Н.В.,

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу, боржник: ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року до суду звернулось ТОВ «Інвестбудгаличина» із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані комунальні послуги, у якій, зокрема, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3445,00 грн.

Заяву в цій частині мотивовано тим, що у судовому наказі, у тому числі, зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника. Витрати на професійну правничу допомогу є різновидом судових витрат та, на думку представника заявника, не є спірною категорією, оскільки у разі задоволення майнової вимоги, передбаченої частиною 1 статті 161 ЦПК України, стосовно якої подано заяву про видачу судового наказу, такі витрати підлягають стягненню з боржника на користь заявника.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року відмовлено задоволенні заяви ТОВ «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 в частині стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3445,00 грн.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Линдюком С.С., який діє в інтересах ТОВ «Інвестбудгаличина», подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції невірно застосовано частину 3 статті 165 ЦПК України.

Вказує, що за приписами статті 168 ЦПК України у судовому наказі, зокрема, зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника. При цьому законодавцем не обмежено можливість стягнення з боржника лише розміру сплаченого заявником судового збору, оскільки до поняття "сума судових витрат" у розумінні статті 133 ЦПК України відноситься судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Стверджує, що з огляду на наведене, витрати на правову допомогу є складовою частиною судових витрат, які, у разі документального підтвердження, підлягають стягненню з боржника на користь заявника при задоволенні заяви про видачу судового наказу.

Зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу мають компенсаційний характер та пов`язані із недобросовісною поведінкою боржника як сторони договірних правовідносин.

Вказує, що до матеріалів справи долучено копію договору про надання правничої допомоги, специфікацію до даного договору та акт наданих послуг, у відомостях яких зазначається інформація про судові витрати, пов`язані із зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу, а також докази сплати витрат на правничу допомогу.

Посилається на правову позицію Київського апеляційного суду, викладену у постановах від 15.03.2023 у справі № 369/10610/22, від 04.04.2023 у справі № 754/548/23.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 скасувати, справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд вказав, що за вимогою щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути видано судовий наказ, оскільки зазначене не входить до переліку, визначеному частиною 1 статті 161 ЦПК України, та вказані витрати входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює стягнення їх за правилами наказного провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що в вересні 2024 року до суду звернулось ТОВ «Інвестбудгаличина» із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані комунальні послуги, у якій, зокрема, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3445,00 грн.

Матеріали справи містять копію договору № 28 від 24 лютого 2023 року, укладеного між ТОВ «Інвестбудгаличина» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Линдюка Святослава» (Адвокат), предметом якого є зобов`язання надати адвокатом правову допомогу із захисту прав та інтересів клієнта в частині стягнення дебіторської заборгованості з боржників (а.с.36-43).

Специфікацією №7 до Договору №28 від 24 лютого 2023 року визначено суму основного гонорару (2500 грн) та гонорар успіху (5%) щодо надання адвокатом професійної правової допомоги клієнту з судового супроводу по стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (а.с.44-45).

Згідно даних Акту наданих послуг від 20 травня 2024 року №7, складеного на підставі договору № 28 від 24 лютого 2023 року, гонорар за надання правової допомоги з судового супроводу по стягненню заборгованості із ОСОБА_1 становить 3445 грн (а.с.46-47).

З даних платіжної інструкції №1567527-78 від 27 лютого 2024 року ТОВ «Інвестбудгаличина» сплатило на рахунок АО «Линдюка Святослава» 836390,00 грн за призначенням платежу «Погашення заборгованості за наданні послуги супроводу цивільної справи за договором №28 від 24.02.2023 року» (а.с.48).

За положеннями частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Статтею 161 ЦПК України передбачено вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, а саме:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу. Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини 6 статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною 1 статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно з пункту 6 частини 1 статті 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Главою 8 Розділу 1 ЦПК України унормовано питання щодо судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що витрати на професійну правову допомогу у цій справі підлягають стягненню як різновид судових витрат, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Розмір витрати по сплаті судового збору визначаються положеннями Закону України «Про судовий збір» та має фіксований характер. Проте розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим та узгоджується сторонами договору про надання професійної правничої допомоги, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень статті 137 ЦПК України вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Таким чином, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

За приписами статті 167 ЦПК України розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких витрат.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України, який не містить положень, які б передбачали можливість розподілу витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, такі судові витрати не відшкодовуються в порядку наказного провадження.

Посилання представника скаржника на постанови Київського апеляційного суду відхиляються апеляційним судом з огляду на частину 4 статті 263 ЦПК України, якою унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими, відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року слід залишити без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина», підписану адвокатом Линдюком Святославом Степановичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова