Справа № 465/4848/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/2496/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Зеліско-Чемерис К. Р.,

з участю прокурора ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2021 року у справі за позовом Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_4 , третя особа: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2020 року в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 Голоюх В. І. в інтересах Львівської міської ради звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування з приватної власності ОСОБА_4 у комунальну власність - на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення під інд. 86 ,86' ,87, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , 90, 91, 92, 93 та 94, загальною площею 81,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

В обґрунтування позову покликалися на те, що 19 вересня 2015 року між Львівською міською радою та Міністерством оборони України укладено меморандум про співпрацю щодо спільних дій стосовно прийняття у власність територіальної громади м. Львова житлового фонду Міністерства оборони України та будівництва для військовослужбовців, згідно п. 1 якого, Львівська міська рада на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2010 року № 193 в термін до 31 жовтня 2015 року приймає у власність територіальної громади м. Львова житлові будинки та нерухоме військове майно згідно з додатком до зазначеного розпорядження.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про передачу нерухомого військового майна у м. Львові» від 03.02.2010 № 193, уряд вирішив прийняти пропозицію Міністерства оборони та Львівської міської ради щодо передачі нерухомого військового майна (будівель та споруд, об`єктів житлового фонду і комунального призначення, інженерних мереж військових містечок) у м. Львові згідно з додатком, яким визначено перелік майна, що передається у власність територіальної громади міста Львова, зокрема, зазначено військове містечко № НОМЕР_1 із житловими будинками № 1, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 .

У відповідності до акта приймання-передачі військового майна № 1, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 614 від 21.10.2015, комісія, з урахуванням вищевказаних актів, керуючись розпорядженням Львівського міського голови від 22.09.2015 № 342 провела обстеження об`єктів передачі, зокрема, житлового будинку по АДРЕСА_3 (військове містечко № НОМЕР_1 житловий будинок АДРЕСА_10 ) та здійснила прийом-передачу нерухомого військового майна по балансовій (залишковій) вартості у власність територіальної громади м. Львова.

Крім цього, актом приймання-передачі житлового будинку, затвердженим наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури № 542 від 30.09.2015, комісія 29.09.2015 провела обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить до сфери управління Міноборони і передається від Будинкоуправління АДРЕСА_6 (далі БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова) територіальній громаді м. Львова та прийняла його у власність територіальної громади м. Львова.

В подальшому, згідно з розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 498 від 02.10.2015 житловий будинок по АДРЕСА_3 прийнятий на баланс та обслуговування ЛКП «Вулецьке» в існуючому технічному стані від КЕВ м. Львова військ Західного оперативного командування.

Так, будинок АДРЕСА_3 переданий від БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова територіальній громаді м. Львова в цілому - із водопровідними та каналізаційними мережами, квартирами та нежитловими приміщеннями, тощо.

При цьому, як вбачається із матеріалів інвентаризаційної справи на вищевказаний будинок, на цокольному поверсі цього будинку в нежитлових приміщеннях під інд. №№ з 86 по 105 розташовувалась контора, яка була в користуванні Будинкоуправління АДРЕСА_5 , що підтверджується крім цього численними зверненнями цього користувача приміщень до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» із заявами щодо виготовлення технічної документації від 03.03.2000, 08.08.2003 та 08.12.2009, а також інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про місцезнаходження БУ № 3 КЕВ м. Львова.

Вказані нежитлові приміщення під інд. № з 86 по 105 за вищенаведеними актами приймання-передачі також були передані у власність територіальної громади м. Львова під час передачі будинку в цілому, оскільки винятки щодо одночасної передачі у комунальну власність нежитлових приміщень в будинках, які передавались у власність територіальних громад, були передбачені додатковим розпорядженням Кабінету Міністрів України № 740-р від 17.07.2015 і актом № 2 приймання-передачі військового майна, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 615 від 21.10.2015.

Таким чином, внаслідок прийняття у комунальну власність будинку АДРЕСА_3 в цілому, нежитлові приміщення колишньої кантори БУ № 3 КЕВ м. Львова також стали власністю територіальної громади м. Львова.

Водночас, місцевою прокуратурою встановлено, що 08.06.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 прийнято рішення (індексний номер рішення: 29960965) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна, а саме щодо квартири АДРЕСА_11 (реєстраційний номер: 01) та долучення до неї приміщень в цокольному поверсі цього будинку під інд. 9-1 (2,5 кв.м.), 9-2 (1,6 кв.м.), 9-3 (9,7 кв.м.), 9-4 (13,4 кв.м.) загальною площею 27,2 кв.м.

Квартира АДРЕСА_12 , до якої було приєднано спірні приміщення належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06.02.1997 та свідоцтва про право на спадщину № 3-438 від 17.02.2009 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, із змісту вказаної довідки слідує, що мешканці квартири АДРЕСА_11 використовують підсобні приміщення у даному будинку на цокольному поверсі під інд. 9-1, 9-2, 9-3, 9-4 загальною площею 27,2 кв.м., які помилково не внесено до документів при приватизації квартири.

З аналізу зазначеної довідки вбачається, що така не є правовстановлюючим документом з урахуванням положень частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким, зокрема, визначено перелік таких документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав.

При цьому, в матеріалах приватизаційної справи на квартиру АДРЕСА_11 відсутнє будь-яке посилання на підсобні приміщення під інд. 9-1 (2,5 кв.м.), 9-2 (1,6 кв.м.), 9-3 (9,7 кв.м.), 9-4 (13,4 кв.м.) в цокольному поверсі цього будинку та їх приналежність при здійсненні ОСОБА_7 приватизації цієї квартири.

Відтак, державним реєстратором прав на нерухоме майно було протиправно внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна - квартири по АДРЕСА_13 та долучення до неї згаданих приміщень загальною площею 27,2 кв.м. на підставі довідки БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова №703/2 від 18.09.2015, яка не є правовстановлюючим документом і не може слугувати підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Водночас, згадані приміщення на цокольному поверсі, позначені в технічному паспорті від 23.11.2015 під інд. 91 (2,5 кв.м.), 92 (1,6 кв.м), 93 (9,7 кв.м.) та 94 (13,4 кв.м.) з огляду на площу та розташування, є тотожними приміщенням на цокольному поверсі під інд. 91 (2,5 кв.м), 92 (1,6 кв.м.), 93 (9,7 кв.м.) та 94 (13,4 кв.м.), в яких розташовувалась контора, яка була в користуванні Будинкоуправління АДРЕСА_5 (приміщення під інд. 86-105), та які зазначені у поверховому плані від 11.12.1996, наявному у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_3 .

Таким чином, внаслідок співставлення та порівняння вищевказаного технічного паспорта та поверхового плану, слід зробити висновок, що спірні нежитлові приміщення під інд. 91 (2,5 кв.м.), 92 (1,6 кв.м), 93 (9,7 кв.м.) та 94 (13,4 кв.м.) площею 27,1 кв.м. на АДРЕСА_3 є складовою частиною нежитлових приміщень, які перебували у власності Міноборони України та користуванні Будинкоуправління АДРЕСА_5 (приміщення під інд. 86-105), та передані за вищезгаданими актами приймання-передачі від 30.09.2015 та 21.10.2015 будинку по АДРЕСА_3 у власність територіальної громади м. Львова в цілому.

За відсутності правових підстав, 08.06.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято незаконне рішення (індексний номер рішення: 29960965) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке призвело до протиправного вибуття з власності територіальної громади м. Львова нежитлових приміщень під інд. під інд. 9-1 (2,5 кв.м.), 9-2 (1,6 кв.м.), 9-3 (9,7 кв.м.), 9-4 (13,4 кв.м.) загальною площею 27,2 кв.м., які розташовані на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_3 , оскільки останній був переданий в цілому на підставі актів приймання-передачі від 30.09.2015 та 21.10.2015 у комунальну власність.

В подальшому, на підставі заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виділення в окреме користування спірних нежитлових приміщень, зареєстрованих 06.09.2016 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. в реєстрі за №№ 962, 963 державним реєстратором Труба О. М., 26.09.2016 проведено державну реєстрацію права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на нежитлові приміщення загальною площею 27, 2 кв.м. по АДРЕСА_3 , як на окремий об`єкт нерухомого майна (із відкриттям розділу).

На підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 13.12.2016 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відчужили нежитлові приміщення під інд. 9-1, 9-2, 9-3, 9-4 загальною площею 27,2 кв.м. по АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_8 .

18. 01. 2018 року за заявою ОСОБА_8 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_9 прийнято рішення (індексний номер рішення: № 39247226) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірних нежитлових приміщень (реєстраційний номер: 101), а саме: приміщення під № 9-1, 9-2, 9-3, 9-4 змінено на приміщення під № 91, 92, 93, 94.

При цьому, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_10 19.02.2018 прийнято рішення (індексний номер рішення: 39748492) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна, а саме щодо складу спірних приміщень належних ОСОБА_8 , а саме: приміщення № 91, 92, 93, 94 змінено на приміщення № 86, 86', 87, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , 92, 93, 94, а загальну площу цих приміщень з 27, 2 кв.м. змінено на 81, 7 кв.м.

Вказані зміни були внесені державним реєстратором прав на нерухоме майно на підставі технічного паспорта від 08.04.2016 та довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 2/15729 від 22.11.2017.

Із змісту вказаної довідки вбачається, що під час проведених переобмірів та уточнення площ нежитлових приміщень ОСОБА_8 по АДРЕСА_16 , 92, 93, 94 було встановлено, що до вказаних існуючих приміщень належать допоміжні приміщення під інд. 86, 86', 87, 88, 98, 90, які перебувають у його користуванні, в результаті чого загальна площа змінилась і становить 81,7 кв.м.

З аналізу зазначеної довідки вбачається, що така також не є правовстановлюючим документом з урахуванням положень частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відтак, державним реєстратором прав на нерухоме майно було протиправно внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 та долучення до наявних в ОСОБА_8 приміщень під інд. 91, 92, 93, 94 загальною площею 27, 2 кв.м. приміщень під інд. 86, 86', 87, 88, 89, АДРЕСА_14 загальною площею 54, 5 кв.м. на підставі довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 2/15729 від 22.11.2017, яка не є правовстановлюючим документом і не може слугувати підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

При цьому, слід зазначити, що вищезгадані приміщення на цокольному поверсі, позначені в технічному паспорті від 08.04.2016 під інд. 86 (2, 9 кв.м.), 86' (17, 7 кв.м.), 87 (17, 8 кв.м.), 88 (8, 6 кв.м.), 89 (1, 0 кв.м.) та 90 (6, 5 кв.м.) з огляду на площу та розташування, є тотожними приміщенням, розташованим на цокольному поверсі інд. 86 (2, 0 кв.м.), 86'' (0, 9 кв.м.), 86' (17, 0 кв.м.), 87 (17, 8 кв.м.), 88 (8, 6 кв.м.), 89 (2, 0 кв.м.) та 90 (6, 5 кв.м.) в яких розташовувалась кантора, яка була в користуванні Будинкоуправління АДРЕСА_5 (приміщення під інд. 86-105), та які зазначені у поверховому плані від 11.12.1996, наявному у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_3 .

Таким чином, внаслідок співставлення та порівняння вищевказаних технічного паспорта та поверхового плану, слід зробити висновок, що спірні нежитлові приміщення під інд. 86 (2, 9 кв.м.), 86' (17, 7 кв.м.), 87 (17, 8 кв.м.), 88 (8, 6 кв.м.), 89 (1, 0 кв.м.) та 90 (6, 5 кв.м.) площею 54, 5 кв.м. на АДРЕСА_3 є складовою частиною нежитлових приміщень, які перебували власності Міноборони України та користуванні Будинкоуправління АДРЕСА_5 (приміщення під інд. 86-105), та передані за вищезгаданими актами приймання-передачі від 30.09.2015 та 21.10.2015 будинку по АДРЕСА_3 у власність територіальної громади м. Львова в цілому.

За відсутності правових підстав, 19.02.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято незаконне рішення (індексний номер рішення: 29960965) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке призвело до протиправного вибуття з власності територіальної громади м. Львова нежитлових приміщень загальною під інд. 86, 86', АДРЕСА_17 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_14 площею 54, 5 кв.м., які розташовані на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_3 , оскільки останній був переданий в цілому на підставі актів приймання-передачі від 30.09.2015 та 21.10.2015 у комунальну власність.

В подальшому, на підставі договору дарування нежитлових приміщень 29.03.2018 ОСОБА_8 відчужив нежитлові приміщення під індексами 86, 86', 87, 88, 98, 90, 91, 92, 93, 94 загальною площею 81, 7 кв.м. по АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4 .

Факт неможливості розпорядитись належним територіальній громаді спірним нерухомим майном, яке незаконно вибуло з комунальної власності, підтверджується актом приймання-передачі багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 з балансу ЛКП «Вулецьке» Франківської районної адміністрації в управління ОСББ «Наш Горіховий гай».

Водночас, будь-які правочини спрямовані на відчуження спірних нежитлових приміщень між Львівською міською радою чи Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та третіми особами не укладались, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Львівська міська рада, як дійсний власник вищезгаданих об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 та Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, як орган уповноважений управляти майном громади, не відчужували вказане майно, а відтак, вказане нерухоме майно слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, що у свою чергу, є підставою, відповідно до статті 388 ЦК України, для витребування цього майна на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 (справа №183/1617/16) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю (п.89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц).

На підставі вищевикладеного, просили позов задовольнити.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2021 року позовну заяву Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_4 , третя особа: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна, задоволено.

Витребувано з приватної власності ОСОБА_4 , у комунальну власність - на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення під інд. 86 ,86' ,87, 88, АДРЕСА_2 , 90, 91, 92, 93, 94 загальною площею 81, 7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Львівської обласної прокуратури 2 102, 00 грн судового збору, сплаченого за подання до Франківського районного суду м. Львова позовної заяви.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 червня 2021 року вирішено питання про розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_4 оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши в серпні 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що у березні 2018 році син заявника, ОСОБА_8 , подарував йому нежитлові приміщення під інд. 86 ,86' ,87, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 та АДРЕСА_21 , загальною площею 81, 7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

При набутті у власність сином заявника та при даруванні заявнику даних приміщень, жодних обтяжень чи обмежень при перевірці у нотаріуса виявлено не було, а також судових справ на ці приміщення у реєстрі судових рішень не було. Відтак, 29 березня 2018 року між заявником та його сином було укладено договір дарування нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. На час вчинення правочину приміщення не були під обтяженням, оскільки при вчиненні нотаріальних дій нотаріус перевіряє нерухоме майно згідно даних реєстрів.

На думку заявника, задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд упустив те, що довідка БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова № 703/2 від 18 вересня 2015 року видана раніше, ніж відбулася передача майна за актом приймання передачі житлового будинку до територіальної громади м. Львова.

Зазначає, що він не міг знати про те, що існує право будь яких третіх осіб на спірні приміщення, оскільки на момент вчинення правочину, будь яких обтяжень в реєстрі не існувало, нотаріус при посвідченні договору перевіряв наявність обтяжень.

Вважає, що добросовісний набувач не може нести відповідальність через потребу виправити помилку, допущену в минулому регуляторними органами, оскільки це буде непропорційним втручанням в нове право, набуте особою, яка покладалась на легітимність добросовісних дій державного органу.

27 та 28 серпня 2024 року зареєстровано відзиви, відповідно, Львівської міської ради та Львівської обласної прокуратури на апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2021 року.

Відзиви обґрунтовано законністю рішення суду першої інстанції та необґрунтованістю доводів апеляційної скарги. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 лютого 2021 року без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено таке.

Згідно довідки від 18 вересня 2015 року, виданої начальником будинко-управління № 4 ОСОБА_11 , мешканці квартири АДРЕСА_11 використовують підсобні приміщення у даному будинку на цокольному поверсі під інд. 9-1, 9-2, 9-3, 9-4 загальною площею 27, 2 кв.м., які помилково не внесено до документів при приватизації квартири.

08 червня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 прийнято рішення (індексний номер рішення: 29960965) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна, а саме щодо квартири АДРЕСА_11 (реєстраційний номер: 01) та долучення до неї приміщень в цокольному поверсі цього будинку під інд. 9-1 (2, 5 кв.м.), 9-2 (1, 6 кв.м.), 9-3 (9, 7 кв.м.), 9-4 (13, 4 кв.м.) загальною площею 27, 2 кв.м.

Квартира АДРЕСА_12 , до якої було приєднано спірні приміщення, належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06 лютого 1997 року та свідоцтва про право на спадщину № 3-438 від 17.02.2009 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Державним реєстратором Трубою О. М. 26 вересня 2016 року проведено державну реєстрацію права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на нежитлові приміщення загальною площею 27, 2 кв.м. по АДРЕСА_3 , як на окремий об`єкт нерухомого майна (із відкриттям розділу), на підставі заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виділення в окреме користування спірних нежитлових приміщень, зареєстрованих 06 вересня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. в реєстрі за № № 962, 963.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13 грудня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відчужили нежитлові приміщення під інд. 9-1, 9-2, 9-3, 9-4 загальною площею 27, 2 кв.м. по АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_8 .

18 січня 2018 року за заявою ОСОБА_8 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_9 прийнято рішення (індексний номер рішення: № 39247226) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірних нежитлових приміщень (реєстраційний номер: 101), а саме: приміщення під № 9-1, 9-2, 9-3, 9-4 змінено на приміщення під № 91, 92, 93, 94.

Встановлено й те, що державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_10 19 лютого 2018 року прийнято рішення (індексний номер рішення: 39748492) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна, а саме щодо складу спірних приміщень належних ОСОБА_8 : приміщення № 91, 92, 93, 94 змінено на приміщення № 86, 86', 87, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , 90, 91, 92, 93, 94, а загальну площу цих приміщень - з 27, 2 кв.м. змінено на 81, 7 кв.м.

Вказані зміни були внесені державним реєстратором прав на нерухоме майно на підставі технічного паспорта від 08 квітня 2016 року та довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 2/15729 від 22 листопада 2017 року.

У довідці, яка видана ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 2/15729 від 22 листопада 2017 року, вказано про те, що під час проведених переобмірів та уточнення площ нежитлових приміщень ОСОБА_8 по АДРЕСА_16 , 92, АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 було встановлено, що до вказаних існуючих приміщень належать допоміжні приміщення під інд. 86, 86', 87, 88, 98, АДРЕСА_14 , які перебувають у його користуванні, в результаті чого загальна площа змінилась і становить 81, 7 кв.м.

Відповідно до договору дарування нежитлових приміщень від 29 березня 2018 року ОСОБА_8 відчужив нежитлові приміщення під індексами 86, 86', 87, 88, 98, 90, 91, 92, 93, 94 загальною площею 81, 7 кв.м. по АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4 .

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Встановлено, що 19 вересня 2015 року між Львівською міською радою та Міністерством оборони України укладено меморандум про співпрацю щодо спільних дій стосовно прийняття у власність територіальної громади м. Львова житлового фонду Міністерства оборони України та будівництва для військовослужбовців, згідно п. 1 якого, Львівська міська рада на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2010 року №193 в термін до 31 жовтня 2015 року приймає у власність територіальної громади м. Львова житлові будинки та нерухоме військове майно згідно з додатком до зазначеного розпорядження. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією меморандуму від 19 вересня 2015 року.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про передачу нерухомого військового майна у м. Львові» від 03 лютого 2010 року № 193, прийнято пропозицію Міністерства оборони та Львівської міської ради щодо передачі нерухомого військового майна (будівель та споруд, об`єктів житлового фонду і комунального призначення, інженерних мереж військових містечок) у м. Львові згідно з додатком, яким визначено перелік майна, що передається у власність територіальної громади міста Львова, зокрема, зазначено військове містечко № НОМЕР_1 із житловими будинками № 1, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 .

У відповідності до акта приймання-передачі військового майна № 1, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 614 від 21 жовтня 2015 року, комісія, з урахуванням вищевказаних актів, керуючись розпорядженням Львівського міського голови від 22 вересня 2015 року № 342 провела обстеження об`єктів передачі, зокрема житлового будинку по АДРЕСА_3 (військове містечко № НОМЕР_1 житловий будинок АДРЕСА_10 ) та здійснила прийом-передачу нерухомого військового майна по балансовій (залишковій) вартості у власність територіальної громади м. Львова.

Так, згідно з актом приймання-передачі житлового будинку, затвердженим наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури № 542 від 30 вересня 2015 року, комісія 29 вересня 2015 року провела обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить до сфери управління Міноборони і передається від Будинкоуправління АДРЕСА_6 (далі БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова) територіальній громаді м. Львова та прийняла його у власність територіальної громади м. Львова.

Довідка, на підставі якої було прийнято рішення (індексний номер рішення: 29960965) реєстратором ОСОБА_5 не є правовстановлюючим документом. Відтак, державним реєстратором прав на нерухоме майно було протиправно внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна - квартири по АДРЕСА_13 та долучення до неї згаданих приміщень загальною площею 27, 2 кв.м. на підставі довідки БУ № 4 (Липники) КЕВ м. Львова №703/2 від 18 вересня 2015 року, яка не є правовстановлюючим документом і не може слугувати підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вищевказане рішення призвело до протиправного вибуття з власності територіальної громади м. Львова нежитлових приміщень загальною площею 54, 5 кв.м., які розташовані на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_3 , оскільки останній був переданий в цілому на підставі актів приймання-передачі від 30 вересня 2015 року та 21 жовтня 2015 року у комунальну власність.

Довідка, на підставі якої було прийнято рішення (індексний номер рішення: 39748492) реєстратором ОСОБА_10 не є правовстановлюючим документом. Відтак, державним реєстратором прав на нерухоме майно було протиправно внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо складу об`єкта нерухомого майна нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 та долучення до наявних в ОСОБА_8 приміщень під інд. 91, 92, 93, 94 загальною площею 27, 2 кв.м. приміщень під інд. 86, 86', 87, АДРЕСА_1 , 89, АДРЕСА_14 загальною площею 54, 5 кв.м. на підставі довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 2/15729 від 22.11.2017, яка не є правовстановлюючим документом і не може слугувати підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вищевказане рішення призвело до протиправного вибуття з власності територіальної громади м. Львова нежитлових приміщень під інд. 86, 86', 87, АДРЕСА_1 , 98, 90 загальною площею 54,5 кв.м., які розташовані на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_3 , оскільки останній був переданий в цілому на підставі актів приймання-передачі від 30.09.2015 та 21.10.2015 у комунальну власність.

Згідно із приписами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Така ж правова позиція висловлена і у постановах Верховного Суду України №6-1цс15 від 11.02.2015 та №6-2069цс16 від 30.11.2016, у яких суд дійшов висновку, що дійсний власник, який не був стороною правочину, не був учасником судового розгляду і майно відчужено поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною п`ятою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Львівська міська рада.

При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада м. Львова як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто воля територіальної громади, як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

За вимогами статтей 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За встановлених вище обставин даної справи, а саме, що спірне майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею і відповідач набув таке у власність за безоплатним договором, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич