Справа № 308/1371/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2024 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Хамник М.М.,

за участю секретаря судового засідання Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді заяву акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про видачу дубліката виконавчого документа,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа у справі №308/1371/21, виданого 27.07.2021 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заяву мотивовано тим, що 05.05.2021 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалив рішення у справі №308/1371/21 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги банку були задоволені.

08.06.2021 вказане рішення суду набрало законної сили та 27.07.2021 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області видав виконавчий лист у справі №308/1371/21.

09.09.2021 у відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було відкрите виконавче провадження №66730932 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого листа у справі №308/1371/21.

18.12.2023 виконавче провадження №66730932 від 09.09.2021 було повернуто стягувачу без виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник банку у поданій заяві зазначає, що оригінал виконавчого документу у справі №308/1371/21, виданий 27.07.2021, було направлено засобами поштового зв`язку на адресу АТ КБ «Приватбанк» у м. Києві, вул. Грушевського, 1Д. Проте до стягувача даний документ не надійшов. Вказана інформація підтверджується довідкою про втрату виконавчого документа, виданою відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.03.2024 № 28162.

Відтак, як зауважує представник банку, є достатньо підстав вважати, що в ході листування між АТ КБ «Приватбанк» та Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області виконавчий лист було втрачено. Пошуки не призвели до позитивного результату.

Представник заявника (стягувача) та боржник у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, одна їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. При цьому представник банку подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи за поданою заявою, вивчивши матеріали цивільної справи №308/1371/21, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2021 року у справі №308/1371/21, що набрало законної сили 08.06.2021, частково задоволено позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 жовтня 2013 року станом на 22 листопада 2020 року в розмірі 65346,49 грн., з яких: 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 65326, 49 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. У задоволенні решти позовних вимог відмолено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати із сплати судового збору в сумі 1717,93 грн.

27.07.2021 судом видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення, який пред`явлено стягувачем до виконання.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярешко Н.А. від 18.12.2023 (ВП №66730932) виконавчий лист у справі №308/1371/21, виданий 27.07.2021 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Довідкою відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.03.2024 №28162, виданою на запит банку, підтверджується, що на примусовому виконанні у відділі ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження АСВП №66730932 по примусовому стягненню виконавчого листа №308/1371/21, виданого 27.07.2021 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 26.10.2013 станом на 22.11.2020 в розмірі 65346,49 грн., з яких: 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 65326,49 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати із сплати судового збору в сумі 1717,93 грн. 18.12.2023 старшим державним виконавцем Ярешко Н. у порядку п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Оригінал виконавчого листа №308/1371/21 від 27.07.2021, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області разом з постановою про повернення виконавчого документу стягувану по АСВП №66730932 від 18.12.2023 надіслано до АТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованим листом на адресу: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, згідно з журналом вихідної кореспонденції №127036 від 19.12.2023. Однак оригінал виконавчого листа разом з постановою до стягувача не надходив і до відділу ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не повертався, тобто є достатньо підстав вважати, що його було втрачено при пересилці.

Згідно з довідкою про втрату виконавчого листа, виданою АТ КБ «Приватбанк», виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2021 у справі №308/1371/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат втрачено і до виконання не пред`явлено.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Отже, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Судом встановлено, що заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2021 року у справі №308/1371/21 не виконано, а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває.

Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства Права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10 березня 1997 року (пункт 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Таким чином, оцінюючи наведені докази у їх сукупності, враховуючи, що оригінал виконавчого листа втрачено, такий ні у стягувача, ні в органі державної виконавчої служби на виконанні не перебуває, у зв`язку з чим заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2021 у справі №308/1371/21 залишається невиконаним, суд дійшов висновку про задоволення поданої заяви та видачу дубліката втраченого виконавчого листа.

Керуючись статтями 260, 261, 353-355, пунктом 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про видачу дубліката виконавчого документа задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа у справі №308/1371/21, виданий 27.07.2021 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області на підставі заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2021 у справі №308/1371/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 26 жовтня 2013 року станом на 22 листопада 2020 року в розмірі 65346,49 грн., з яких: 20,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 65326, 49 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрат із сплати судового збору в сумі 1717,93 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник