справа № 359/6365/23
головуючий у суді І інстанції Журавський В.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 липня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувало тим, що 17 жовтня 2018 року уклало з ОСОБА_2 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №9157842. За цим договором ОСОБА_2 застрахувала цивільно-правову відповідальність, пов`язану з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак НОМЕР_1 . 14 січня 2019 року близько 17 години 36 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Кийлівська поблизу будинку №18 в с. Вороньків Бориспільського району, зі сторони с. Кийлів в напрямку до м. Бориспіль, проявив злочинну самовпевненість, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не впевнився у безпеці свого маневру, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який рухався по краю проїзної частини в напрямку м. Бориспіль. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. Крім цього, ОСОБА_1 після наїзду на пішохода ОСОБА_3 автомобілем марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував, не переконався чи потерпілий потребує допомоги, байдуже поставився до наслідків для останнього, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не доставив потерпілого до медичного закладу, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив. На підставі договору про припинення зобов`язання за угодою сторін від 5 лютого 2020 року ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 180 000 гривень на користь представника потерпілих ТОВ «Центр автовиплат поліс». Тому у ОСОБА_1 виник обов`язок відшкодувати ПрАТ «СГ «ТАС» витрати на виплату страхового відшкодування. З цих підстав, ПрАТ «СГ «ТАС» просить стягнути з ОСОБА_1 страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 180 000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 липня 2024 року в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 180 000 гривень відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ПАТ «Страхова група «ТАС» - Миц І.В.звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача не виникло вимоги до відповідача з відшкодування витрат на виплату страхового відшкодування у порядку регресу на підставі пп. а п. 38.1.1 ст. 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі- Закон), оскільки позивачем не долучено доказів, підтверджують перебування відповідача у стані алкогольного, наркотичного іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу швидкість реакції, однак представник позивача звернувся до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, але допустився описки в позовній з вказуючи підставу для звернення пп. а п. 38.1.1 ст. 38.1 Закону та вказуючи в позовній заяві про те, що відповідач на момент вчинення ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Наголошує, що представник позивача мав звернутись на підставі пп.в п.38.1.1 ст.38.1 Закону «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником)».

Звертає увагу, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2019 року та вироком Київського апеляційного суду (справа № 359/2808/19) підтверджується той факт, що ОСОБА_1 , спричинив дорожньо-транспортну пригоду за його участю та самовільно залишив місце пригоди.

Також вказує, що позивач був зобов`язаний виплатити страхове відшкодування за зверненням потерпілих осіб незалежно від вини винуватця ДТП та незалежно від відшкодування шкоди винуватцем ДТП, якщо шкода була заподіяна життю, здоров`ю джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем Volkswagen Touareg, р ч НОМЕР_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мамирбаєв Є.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з тих обставин, що зі змісту вироку Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року не встановлено тієї обставини, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14 січня 2019 року, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому суд вважав, що в силу пп.а п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у ПрАТ «СГ «ТАС» не виникло право вимоги до відповідача з відшкодування витрат на виплату страхового відшкодування у порядку регресу.

Колегія апеляційного суду з таким висновком погоджується у повному обсязі, оскільки такий висновок ґрунтується на встановлених матеріалах справи із правильним застосуванням норм матеріального права.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 17 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СГ «ТАС» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №9157842. За умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.9-10).

14 січня 2019 року близько 17 години 36 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кийлівській поблизу будинку №18 в с. Вороньків Бориспільського району зі сторони с. Кийлів в напрямку до м. Бориспіль, проявив злочинну самовпевненість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, яку йому створив пішохід, не впевнившись у безпеці свого маневру здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який рухався по краю проїзної частини в напрямку м. Бориспіль. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події.

Крім цього, 14 січня 2019 року близько 17 години 36 хвилин ОСОБА_1 після наїзду на пішохода ОСОБА_3 автомобілем марки «Volkswagen», модель - Touareg, номерний знак НОМЕР_1 , маючи змогу надати допомогу потерпілому ОСОБА_3 , не викликав карету швидкої допомоги, не доставив потерпілого до медичного закладу, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки та за ч.1 ст.135 КК України - у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк терміном три роки (а.с.53-59).

Згідно з ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п.27.1 та п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до положення п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Так, позивач при зверненні до суду з позовом посилався на абзац «а» пп.38.1.1 п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В обґрунтування позову позивач також вказував, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2019 року та вироком Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року (справа № 359/2808/19) встановлено, що ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 викладено правову позицію у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia», який полягає в тому, що: суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору («da mihi factum», «dabo tibi jus»).

Тобто з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну

У пункті 86 постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Разом з тим, застосування принципу jura novit curia не є безмежним, оскільки, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

Крім того, принцип jura novit curia, полягає у застосуванні судом норми права, яка підлягає застосуванню до спірних відносин, а не у встановлені обставин, які неправильно зазначені стороною спору.

Одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14 (провадження № 61-16521св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18 (провадження № 61-14417св19), від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16 (провадження № 61-35160св18).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (скарга № 25531/12) констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж унаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать статті 6 Конвенції щодо справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

Як встановлено судом, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_1 .

З довідки про склад сім`ї (а.с.15) вбачається, що на утриманні померлого ОСОБА_3 перебували його матір ОСОБА_4 та неповнолітній син ОСОБА_5 .

02 вересня 2019 року ОСОБА_4 , а також ОСОБА_6 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 , звернулись до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.16-18).

На підставі договору про припинення зобов`язання за угодою сторін від 05 лютого 2020 року, укладеного між ПрАТ «СГ «ТАС» та представником потерпілих ТОВ «Центр автовиплат поліс» в особі директора ОСОБА_7 , сторони погодили між собою розмір страхового відшкодування у розмірі 180 000 гривень (а.с.14).

Згідно страхового акту №01165/40/720 від 07 лютого 2020 року (а.с.7-8) та платіжної інструкції №79057 від 11 лютого 2020 року (а.с.45) ПрАТ «СГ «ТАС» виплатило страхове відшкодування на користь потерпілих за втрату годувальника у розмірі 180000 гривень.

Встановлено, що вироком Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

В той же час, як правильно встановлено судом першої інстанції, зі змісту вироку Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року не встановлено тієї обставини, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14 січня 2019 року, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно вказав на те, що в силу пп.а п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у ПрАТ «СГ «ТАС» не виникло право вимоги до відповідача з відшкодування витрат на виплату страхового відшкодування у порядку регресу.

Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування інших обставин, передбачених підпунктами б)- д) п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які є підставою для звернення страховика з регресним позовом до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 25 вересня 2023 року з викликом сторін (а.с.37-38).

Відповідно до довідки Бориспільського міськрайонного суду Київської області про доставку електронного листа від 18 липня 2023 року, позивач отримав копію ухвали про відкриття і призначення справи до розгляду 18 липня 2023 року (а.с.39).

В той же час, 31 серпня 2023 року представник ПрАТ «СГ «ТАС» - адвокат Миц І.В. направила суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача та вказала, що підтримує доводи позову (а.с.41).

Також 31 серпня 2023 року представник ПрАТ «СГ «ТАС» - адвокат Миц І.В. направила суду клопотання про доручення до матеріалів справи копію вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2019 року та вироку Київського апеляційного суду (а.с.43-44).

Відповідно до протоколу судового засідання від 25 вересня 2023 року, розгляд справи було відкладено на 16 листопада 2023 року у зв`язку із неявкою відповідача (а.с.62).

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року позов задоволено.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.72-92).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2023 року розгляд справи призначено на 30 січня 2024 року (а.с.95-96) , про що повідомлено належним чином позивача (а.с.97).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення та призначено розгляд справи на 11 березня 2024 року (а.с. 105-106), про що повідомлено належним чином позивача (а.с.108).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року за відсутності сторін закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11 квітня 2024 року (а.с. 114).

У квітні 2024 року представник ПрАТ «СГ «ТАС» - адвокат Миц І.В. направила суду клопотання заперечення на заяву про перегляд заочного рішення та підтримала вимоги позову (а.с.120-121).

Таким чином, на переконання колегії суддів у позивача було достатньо часу для належного ознайомлення з вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2019 року та вироком Київського апеляційного суду та довести належними та допустимими доказами існування інших обставин, передбачених п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які є підставою для звернення страховика з регресним позовом до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами існування обставин, передбачених п.38.1.1 ст.38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які є підставою для звернення страховика з регресним позовом до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду колегія суддів вважає, що є правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 23 січня 2019 року ОСОБА_8 , який діє від імені ОСОБА_4 , на підставі довіреності посвідченої 21 січня 2019 року ОСОБА_9 , нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області, та ОСОБА_2 була укладена угода про примирення та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.87-88). За змістом якої ОСОБА_2 зобов`язалася відшкодувати ОСОБА_4 матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньою-транспортної пригоди та загибелі ОСОБА_3 , у розмірі 420 000 гривень, що в еквіваленті складає 15 000 доларів США.

На підтвердження факту отримання грошових коштів ОСОБА_8 надав письмову розписку про отримання ним матеріальної та моральної шкоди, внаслідок загибелі ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 000 доларів США, що в еквіваленті складає 420 000 гривень (а.с.89).

ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_8 , а також ОСОБА_6 , законний представник ОСОБА_5 , надали заяви, в яких вказали про відшкодування у повному обсязі матеріальної та моральної шкоди, яка спричинена потерпілій стороні внаслідок загибелі ОСОБА_3 (а.с.91,92).

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та надав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального права.

Таким чином, викладені у апеляційній скарзі доводи апелянта не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому рішення суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 268, 374, 375, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба