КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/677/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024року місто Київ

справа №753/16649/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сирбул О.Ф., повний текст рішення складено 22 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

стягнути з солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість з оплати послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 59336,71 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 13111,83 грн., 3 % річних у розмірі 3922,28 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування вимог посилався на те, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії.

Вказував, що споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 є відповідачі.

Зазначав, що відповідачі з грудня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, та з серпня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 01серпня 2023 року складає 59336,71 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 5657,11 грн. та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 53679,60 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі, в порушення норм діючого законодавства, не виконують своїх обов`язків по своєчасному внесенню плати за надані послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом до суду.

Також позивач відповідно до ст.625 ЦК України вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 5657,11 грн. заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 53679,60 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 13111,83 грн., 3% річних у розмірі 3922,28 грн., а всього 76370,82 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 894,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 894,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 894,66 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, в частині стягнення основної суми заборгованості за постачання гарячої води в розмірі 17202,80 грн., в решті позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що відповідачів не було повідомлено про судовий розгляд належним чином, чим були порушені їх права.

Вказувала, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки останній просив стягнути заборгованість за постачання гарячої води за період з серпня 2017 року по липень 2023 року (близько шести років) та за постачання теплової енергії за період з грудня 2015 року по липень 2023 року (близько восьми років). Таким чином, судом першої інстанції не була застосована норма статті 257 ЦК України, згідно якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначала, що оскільки вона була позбавлена можливості прийняти безпосередню участь в суді першої інстанції та відповідно не могла заявити клопотання про застосування строку позовної давності, то відповідно про пропущення строку позовної давності позивачем, вона заявляє клопотання в даній апеляційній скарзі та просить його задовольнити.

Посилалася на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано той факт, що у відповідачів за адресою їх проживання, квартира була та є обладнаною лічильником гарячої води, який є опломбований та повірений належним чином працівниками позивача, строк придатності якого не закінчився станом на сьогоднішній день.

Вказувала, що з моменту встановлення нового лічильника та його опломбовування 04 лютого 2020 року, станом на 19 грудня 2023 року на лічильнику зафіксовано, що спожито 259,65 м. куб. гарячої води.

Зазначала, що позивачем не вірно здійснено розрахунок заборгованості, доказів фактичної наявності такої заборгованості до суду позивачем не надано, сам лише розрахунок заборгованості не може бути таким доказом, оскільки з наданого розрахунку не зрозуміло як розраховувалась сума боргу, які дані брались в основу для розрахунку та чим керувався позивач здійснюючи таке нарахування.

Посилалася на те, що оскільки сума основної заборгованості розрахована не вірно, відповідно не вірними є також розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, які відповідно не підлягають задоволенню.

12 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що відповідно до наявної у розивача інформації, в квартирі відповідачів за адресою: АДРЕСА_3 , знаходився індивідуальний засіб обліку гарячого водопостачання, заводський номер 28653383, який 20 грудня 2019 року був знятий з обліку, як такий, що не пройшов чергову повірку та визнаний непридатним, про що безпосередньо зазначає відповідач у поданій апеляційній скарзі. У зв`язку із тим, що індивідуальний засіб обліку гарячого водопостачання (заводський номер 28653383) виявився не справним, у період з серпня 2017 року по 04 лютого 2020 року нарахування коштів за спожиті послуги з гарячого водопостачання здійснювалося по нормі споживання, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі (4 особи), а відповідно підстав для перерахування коштів за надані послуги у цей період ТОВ «Євро-Реконструкція» не вбачає. Зазначав, що 04 лютого 2020 року, теплопостачальною організацією прийнятий на облік новий індивідуальний засіб обліку гарячого водопостачання, встановлений в квартирі відповідачів, заводський номер НОМЕР_1 . Беручи до уваги те, що мешканці квартири, у період з лютого 2020 року по грудень 2023 року, жодного разу не передавали до теплопостачальної організації показники індивідуального засобу обліку гарячого водопостачання, встановленого у квартирі, нарахування коштів за спожиті послуги з гарячого водопостачання також здійснювалося по нормі споживання, відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі (4 особи).Посилався на те, що доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду та під час її розгляду у суді першої інстанції, звертались до ТОВ «Євро-Реконструкція» з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку чи зміну кількості зареєстрованих осіб у квартирі відповідачами не надано. Лише після того, як відповідач отримала рішення суду першої інстанції, 18 грудня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявою, в якій повідомила про показник індивідуального засобу обліку гарячого водопостачання та просила зробити перерахунок вартості наданих послуг з гарячого водопостачання, на підстав спожитої води, відповідно до показників індивідуального засобу обліку, станом на 18 грудня 2023 року, який становить 260 кубів. Вказував, що подана відповідачем заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності може бути застосована судом лише до частини заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення у період з 01 грудня 2015 року по 12 березня 2017 року.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на те, що з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності

та переданих показників індивідуального засобу обліку гарячого водопостачання, встановленого у квартирі, з відповідачів підлягає стягненню 43182,41 грн., яка складається з:

суми заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення за період з 12 березня 2017 року по 01 серпня 2023 року в розмірі 259,32 грн;

суми заборгованості з постачання гарячої води за період з серпня 2017 року по 01 серпня 2023 року в розмірі 32473,78 грн.;

інфляційної складової боргу в розмірі 7895,27 грн.;

трьох відсотків річних у розмірі 2554,04 грн.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року №198.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва від 18 липня 2023 року №96362106 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 , а отже останні є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до розрахунку наданого ТОВ «Євро-Реконструкція», до позовної заяви, відповідачі неналежним чином виконують свої зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язкуз чим у останніх утворилася заборгованість, яка станом на 01 серпня 2023 року становить: 5657,11 грн. - заборгованість зісплати послуг з централізованого опалення, 53679,60 грн. - заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні хододною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем послуг з централізованого опалення за період з 01 грудня 2015 року по 01 серпня 2023 року, а за послуги з постачання гарячої води за період з 01 серпня 2017 року по 01 серпня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01 серпня 2023 року в розмірі 59336,71 грн., суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглядав справу в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви було направлено відповідачам за адресою їх місця реєстрації: АДРЕСА_3 . Однак конверти з зазначеними документами повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.34-36), що обмежило права відповідачів подати як докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову, так і заявупро застосування строку позовної давності.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені до відповідачів підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_1 , звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вказувала на те, що позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду з даним позов з пропуском строку позовної давності.

Перевіряючи доводи відповідача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц викладено правову позицію, згідно якої відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувалася.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не заперечував, що подана відповідачем ОСОБА_1 заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності може бути застосована лише до частини заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення за період з 01 грудня 2015 року по 12 березня 2017 року.

ТОВ «Євро-Реконструкція» до відзиву на апеляційну скаргу надало розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що до вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 грудня 2015 року по 11 березня 2017 року має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідно до розрахунку суми боргу за послугу з центрального опалення за період з 12 березня 2017 року по 01 серпня 2023 року у відповідачів наявна заборгованість за вказані послуги у розмірі 259,32 грн., яка і підлягає стягненню з останніх на користь позивача.

Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідач в апеляційній скарзі вказувала на те, що позивачем невірно нараховано плату за послуги з постачання гарячої води, оскільки квартира АДРЕСА_2 обладнана лічильником гарячої води, який є опломбований та повірений належним чином працівниками позивача. Вказувала, що з моменту встановлення нового лічильника та його опломбовування 04 лютого 2020 року, станом на 19 грудня 2023 року на лічильнику зафіксовано, що спожито 259,65 м. куб. гарячої води.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду та під час її розгляду у суді першої інстанції, звертались до ТОВ «Євро-Реконструкція» з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку чи зміну кількості зареєстрованих осіб у квартирі відповідачами не надано. Лише після того, як відповідач отримала рішення суду першої інстанції, 18 грудня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявою, в якій повідомила про показник індивідуального засобу обліку гарячого водопостачання та просила зробити перерахунок вартості наданих послуг з гарячого водопостачання, на підставі спожитої води, відповідно до показників індивідуального засобу обліку, станом на 18 грудня 2023 року, який становить 260 кубів.

До відзиву на апеляційну скаргу позивач надав розрахунок заборгованості відповідачів за послугу з постачання гарячої води, здійснивши з лютого 2020 року по грудень 2023 року перерахунок шляхом перерахування коштів із нарахувань по нормі споживання на нарахування відповідно до показників індивідуального засобу обліку.

Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;

у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Доказів того, що відповідачі кожного місяця передавали ТОВ «Євро-Реконструкція» показання квартирного засобу обліку гарячого водопостачання, до апеляційної скарги надано не було.

Оскільки відповідачі є споживачами послуг гарячого водопостачання, які надаються позивачем, доказів того, що останні звертались до ТОВ «Євро-Реконструкція» з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку матеріали справи не містять, а відтак з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає стягненню заборгованість за послугу з гарячого водопостачання у розмірі 32473,78 грн. за період з серпня 2017 року по 01 серпня 2023 року.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період военного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, нені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

З розрахунків наданих позивачем вбачається, що ним здійснені нарахування 3% річнихта інфляційних втрат за період з серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Отже, з відповідачів на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягають стягненню 3% річних в розмірі 2554,04 грн. за період з серпня 2017 року по 23 лютого 2022року.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 7895,27 грн. за період з серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ТОВ «Євро-Реконструкція».

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути пропорційно до задоволених вимог: з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі по 537,678 грн. з кожного, а з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь відповідача ОСОБА_1 - 1605,97 грн.за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_2 ,який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», місцезнаходження: місто Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 259 грн. 32 коп., за послуги з постачання гарячої води - 32473 грн. 78 коп., 3% річних у розмірі 2554 грн. 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 7895 грн. 27 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», місцезнаходження: місто Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, судові витрати у розмірі по 537 грн. 78 коп. з кожного.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 1605 грн. 97 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: