Справа № 142/218/23
Провадження № 22-ц/801/1298/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 рокуСправа № 142/218/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

за участю сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Конякіна М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №142/218/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Органу опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області, Міністерства оборони України про позбавлення батьківських прав, застосування наслідків позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Конякіна Михайла Сергійовича на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року про відмову в забезпеченні позову, яку постановив суддя Лабай О.В. в Крижопільському районному суді Вінницької області, повний текст складено 23 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Органу опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області, Міністерства оборони України про позбавлення батьківських прав, застосування наслідків позбавлення батьківських прав.

22 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Конякін М.С. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству Оборони України здійснювати платежі ОСОБА_2 , що пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на яку виникло у нього в зв`язку з смертю сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що предметом позову є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, яке виникло у нього в зв`язку зі смертю сина.

Під час судового засідання 16 квітня 2024 року стало відомо, що ОСОБА_2 отримав одноразову грошову допомогу, так як не було вжито заходів забезпечення позову і у нього не було перешкод, щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Таким чином, відповідно до діючого законодавства ОСОБА_2 отримав 1500000 грн одним платежем та починаючи з січня місяця чотири платежі по 150000 грн, що в загальному складає 2100000 грн.

Також вказує, що, ці кошти отримує людина, яка ухилялась за життя утримувати свого покійного сина і після його смерті користується недобросовісно своїми правами.

Зазначає, що в разі прийняття рішення про виплату одноразової допомоги ОСОБА_2 , виконати будь-яке рішення в справі буде неможливо, адже в матеріалах справи присутні всі докази, які вказують на те, що ОСОБА_2 ухилявся від утримання покійного ОСОБА_3 , стоїть на обліку у лікаря нарколога, веде аморальний спосіб життя, що, в разі отримання коштів, зробити поворот виконання рішення буде неможливим. Також вказує, що майна в ОСОБА_2 немає, що також унеможливить повернення отриманих коштів.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року в задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Конякін М.С. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, постановлену з порушенням норм процесуального та матеріального права, не враховано всіх обставин справи, тому просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі зазначив, що позовні вимоги не пов`язані із забороною Міністерству оборони України здійснювати будь-які дії. Забезпечення позову у спосіб визначений заявником не є тотожним із заявленими позовними вимогами, оскільки метою цих заходів є захист права позивача на отримання тієї частини одноразової грошової допомоги, яке може відкритися в разі задоволення позовної вимоги про позбавлення відповідача ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Купрій О.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що вимога заяви про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству Оборони України здійснювати платежі ОСОБА_2 , що пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, право на яку виникло у нього у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 , є тотожною із позовною вимогою про позбавлення ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, право на яку виникло у нього у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Згідно змісту позовної заяви, предметом позову у вказаній справі є позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його загиблого сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та позбавлення відповідача права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, яке виникло у нього в зв`язку зі смертю сина.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони Міністерством Оборони України здійснювати платежі ОСОБА_2 , що пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, право на яку виникло у нього у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 , є тотожною із позовною вимогою про позбавлення ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, право на яку виникло у нього у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 .

Заявником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття такого заходу забезпечення позову може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася.

Колегія суддів звертає увагу, що мета забезпечення позову в збалансованості інтересів сторін, при цьому забезпечення не може за своїм змістом вирішувати спір по суті.

Зокрема, тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

До вирішення спору по суті є недопустимим вжиття такого заходу забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, про що викладено Верховним Судом правову позицію у постанові від 22 вересня 2021 року в справі № 754/16432/20.

Верховний Суд у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 758/2776/21 наголосив, що забезпечення позову шляхом задоволення тотожних позову вимог є грубим порушенням положень частини десятої статті 150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конякіна Михайла Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року про відмову в забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 травня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.