Провадження № 22-ц/802/1165/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцькводоканал» про визнання відмови неправомірною, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до КП «Луцькводоканал» про визнання відмови неправомірною, зобов`язання вчинити дії.

Вказує, що йому на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідачем надаються послуги з водопостачання та водовідведення до даної квартири.

Вказує, що з кінця грудня 2019 року по листопад 2021 року, він проживав за адресою: АДРЕСА_2 , спільно з членами його родини, при цьому, в квартирі АДРЕСА_1 , ні він, ні члени його родини чи інші особи не проживали за даною адресою, на підставі його заяви було припинено газопостачання з січня 2020 року по грудень 2020 року, що робило квартиру непридатною до проживання.

Зазначає, що в період з 01 січня 2020 року по 24 листопада 2020 року квартира АДРЕСА_1 не була обладнана квартирними засобами обліку холодної води, у зв`язку з чим, нарахування вартості послуг здійснювалось в порядку, передбаченому Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року згідно показників загальнобудинкового обліку води, та склало 74868,56 грн.

Вважає, такі нарахування у період не проживання за зазначеною адресою, безпідставними, та у зв`язку з цим, 27 листопада 2020 року звернувся до відповідача із заявою про перегляд нарахувань за послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2020 року по 27 листопада 2020 року, яку мотивував тим, що має право на несплату вартості вказаних послуг за період його тимчасової відсутності та вказав на наявність безперервного витоку холодної води по стояку, який мав місце протягом всього спірного періоду.

Листом-відповіддю відповідач відмовив йому в задоволенні заяви та в проведенні перерахунку вартості послуг, посилаючись на те, що споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності, у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі, однак, з такими вимогами позивач до відповідача не звертався. Щодо запиту про наявність безперервного витоку холодної води по стояку у листі-відповіді інформація відсутня.

Вважає, таку відмову неправомірною, оскільки, при прийнятті такого рішення відповідач застосував не релевантну нормативно-правову базу, з метою уникнення розгляду вказаної заяви по суті.

На підставі наведеного, просить суд, визнати рішення КП «Луцькводоканал» у формі листа-відповіді директора КП «Луцькводоканал», яким відмовлено в задоволенні його заяви від 27 листопада 2020 року про проведення перерахунку вартості послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 2020 оку по 24 листопада 2020 року, протиправним; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 січня 2020 року по 24 листопада 2020 року, шляхом повного списання заборгованості в сумі 74868,56 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Ухвалено визнати протиправним рішення КП «Луцькводоканал» у формі листа-відповіді, яким відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 27 листопада 2020 року про проведення перерахунку вартості послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 2020 року по 24 листопада 2020 року.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині відмовлених позовних вимог, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

З поданої апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення, в частині відмови у задоволенні вимог що стосується зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за спірний період, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Послуги з водопостачання та водовідведення у зазначеному багатоквартирному будинку надаються відповідачем - КП «Луцькводоканал».

27 листопада 2020 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахування нарахувань за послуги холодної води та водовідведення за період з січня 2020 року по 27 листопада 2020 року. Стверджував, що послугами не користувалися ні він, ні члени його сім`ї та вказав, що втрата води по стояку відбувається з вини сусідів зверху, орієнтовно у квартирі АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , цілодобово протягом 10-11 місяців (а.с. 12). До заяви долучив повідомлення Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 26 листопада 2020 року, за змістом якої з грудня 2019 року по теперішній час в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 ніхто не проживав (а.с. 13).

Позивачем також долучено письмові пояснення сусідів, за змістом яких вбачається, що вказані особи ствердили, що ОСОБА_1 або інші особи за адресою АДРЕСА_3 в період з січня 2020 року по 27 листопада 2020 рок не проживали (а.с. 8-11).

Листом від 08.12.2020 року КП «Луцькводоканал» позивачу відмовлено у здійснені перерахунку вартості наданих послуг, на підставі п. 29 п.п. 3 Постанови КМУ №630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», згідно якої, споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Оскільки, звернень до КП «Луцькводоканал» не надходило і вода у помешканні не була перекрита, тому і підстав для перерахунку немає та станом на 08.12.2020 року на особовому рахунку сума боргу становить 74698,41 грн. Питання ОСОБА_1 щодо втрати води по стояку не було розглянуте в межах наданої відповіді (а.с. 6-7).

Задовольняючи частково позов, та визнаючи протиправним рішення КП «Луцькводоканал» у формі листа-відповіді, яким відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 27 листопада 2020 року про проведення перерахунку вартості послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 2020 року по 24 листопада 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не розглянув належним чином заяву позивача відповідно до вимог закону та договору, так як формально підійшов до розгляду заяви, не вчинив конкретних дій на з`ясування обставин, викладених споживачем у своїй заяві від 27.11.2020 року. Рішення суду в цій частині ні позивачем, ні відповідачем не оскаржувалось.

Відмовляючи в задоволенні позову, в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 січня 2020 року по 24 листопада 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, у встановленому законом порядку та умовами індивідуального договору, не повідомив відповідача про зміни, щодо осіб проживаючих у його квартирі, а також не відмовився від надання таких послуг, а тому не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Однак такі висновки суду є передчасними та зроблені з порушенням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Право споживача на несплату вартості послуг у зв`язку з їх невикористанням є законодавчо закріпленим.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Аналогічні положення містяться в абзаці 11 п. 37 Правил надання послуг з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 5 липня 2019 р, № 690 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Наведене право споживача закріплене також і надавачом послуг КП «Луцькводоканал» у підпункті 10 п. 34 Договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення ( а. с. 39-42).

Аналізуючи наведені положення закону, нормативного акту та договору, які є тотожними, необхідно вважати, що споживач має право на неоплату комунальних послуг за період тимчасової відсутності у помешканні за однієї умови, а саме: документального підтвердження відсутності за спірною адресою надання послуги з водопостачання. Таке право не обмежене часом , а лише фактом доведеності не проживання у житлі в яке надається послуга.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

На підтвердження заявлених вимог та доведеності факту не проживання за адресою АДРЕСА_3 в період з січня 2020 року по 27 листопада 2020 року позивачем надано письмові пояснення сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ( а.с 8-11), які вказали про те, що їм достовірно відомо, що за вказаною адресою у зазначений період ніхто не проживав та повідомили за яких обставин їм стало про це відомо, лист Головного управління національної поліції у Волинській області за змістом якого вбачається, що за результатами відповідної перевірки встановлено, що ні ОСОБА_1 , ні інші особи з грудня 2019 року по листопад 2020 року не проживали за адресою АДРЕСА_3 .

Позивачем надано також докази, які свідчать, що з січня 2020 року за його зверненням було призупинено подання послуг щодо газифікації за адресою АДРЕСА_3 , яке відновлено лише у грудні 2020 року.

В суді апеляційної інстанції, підтримуючи вимоги позовної заяви та доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 послідовно пояснив щодо обставин його не проживання за спірною адресо, зокрема: народження дитини у січні 2020 року та переїзд у квартиру АДРЕСА_6 . Відповідно усі послуги з медичного обслуговування новонародженої дитини надавались саме за адресою: АДРЕСА_2 , про що надав відповідні докази (а.с. 15-27) .

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає доведеним та документально підтвердженим факт не проживання ОСОБА_1 та інших осіб з грудня 2019 року по листопад 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем не надано жодних доказів, з метою спростування тверджень позивача про факт його не проживання з грудня 2019 року по листопад 2020 року за адресою АДРЕСА_3 . Надані позивачем на доведення своїх тверджень докази відповідачем не заперечувались та не спростовувались.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що при доведеності факту не проживання за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_1 має право на неоплату вартості комунальних послуг за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні і таке право підлягає судовому захисту оскільки не визнається відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні вимог, щодо здійснення перерахунку, суд першої інстанції застосував нерелевантні положення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які не регулюють виниклі між сторонами правовідносини.

Пунктом 13 п. 35 індивідуального договору, визначено обов`язок споживача письмово шляхом подання заяви інформувати виконавця про зміну власника житлового приміщення (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житловому приміщенні споживача, протягом 10 календарних днів з дня настання таких змін.

Судом зазначено, що позивач не звертався з відповідною заявою до КП «Луцькводоканал» протягом встановленого часу з моменту не проживання у квартирі АДРЕСА_1 , а лише звернувся через 11 місяців, з метою перерахунку та списання боргу, що виник у період з січня 2020 року до листопад 2020 року.

Письмове повідомлення про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житловому приміщенні та заява про перерахунок вартості послуг у зв`язку з їх невикористанням є різними за своєю суттю заявами, які регулюють різні аспекти взаємовідносин надавача та споживача комунальних послуг.

Так, повідомлення про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житловому приміщенні є необхідним для правильного визначення норм споживання, холодної води за умови відсутності в житловому приміщенні приладів обліку холодної води,

В свою чергу, заява про перерахунок вартості послуг у зв`язку з їх невикористанням спрямована на звільнення споживача від оплати послуг, якими він фактично не користувався, та не може бути подана протягом 10 календарних днів з дня настання таких змін, як це передбачено п.п. 13 п. 35 індивідуального договору. Оскільки подається виключно після спливу не менше, як 30-денного періоду відсутності в житловому приміщенні.

Ні умовами індивідуального договору, ні положеннями ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими Постановою ЕМУ від 5 липня 2019 р. № 690 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачено обов`язку споживача завчасно повідомляти надавача послуг саме про не проживання в житловому приміщенні, з метою подальшого забезпечення його права на неоплату вартості послуг у зв`язку з їх невикористанням, або завчасно відмовлятися від надання, таких послуг.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , про яку зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, не може бути доказом того, що позивач та члени його сім`ї не проживали за вказаною адресою (або проживали за іншою адресою).

Безпідставними є покликання суду першої інстанції на обов`язок власника квартири нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг .

Право споживача на несплату вартості послуг у зв`язку з їх невикористанням є законодавчо закріпленим.

Суд першої інстанції не врахував, що послуга з централізованого водопостачання та водовідведення за своєю сутністю не є послугою, пов`язаною саме з утриманням квартири (житлового приміщення).

Положеннями законодавства (чинного як на момент виникнення, спірних правовідносин так і в подальшому) обмежено право споживача на неоплату (з підстав їх невикористання) наданих послуг виключно щодо централізованого опалення та утримання (управління) будинку та прибудинкової території.

Жодних обмежень щодо неоплати вартості послуг централізованого водопостачання та водовідведення чинним законодавством не передбачено, оскільки цей вид житлово-комунальних послуг не є таким, що пов`язаний з утриманням житлового приміщення (квартири).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтереси сторони позивача.

Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв важливу постанову (справа № 917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При ньому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Суд першої інстанції задовольнивши частково позовні вимоги, не звернув увагу, що право позивача таким чином не є відновленим та захищеним. Крім того, в суді апеляційної інстанції представник відповідача, вказала, що питання перерахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 січня 2020 року по 24 листопада 2020 року повторно КП «Луцькводоканал» не переглядалось та не вирішувалось, оскільки суд не зобов`язував відповідача до таких дій.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача КП «Луцькводоканал» здійснити перерахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 січня 2020 року по 24 листопада 2020 року, шляхом списання нарахованої заборгованості, за винятком абонентської плати за надану послугу за спірний період, оскільки така не залежить від факту використання чи невикористання цієї послуги споживачем.

Рішення суду першої інстанції, в частині відмовлених позовних вимог, підлягає до скасування, з ухваленням в цій частині нового судового рішення, про задоволення позову в цій частині

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року, в оскарженій частині, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Луцькводоканал» здійснити перерахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01 січня 2020 року по 24 листопада 2020 року шляхом списання нарахованої заборгованості, за винятком абонентської плати за надану послугу за спірний період.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: