БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2755/23
Провадження № 2/497/122/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Ільєва Д.Д.,

розглянувши за відсутністю сторін в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2023 року до суду надійшов вищевказаний уточнений позов представника позивача, яким просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 16608,97грн. надміру виплаченої пенсії та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 2684грн.

В обгрунтування вимог позову представник позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення". Але, в ході перевірки електронної пенсійної справи відповідача у порядку контролю виявлено факт працевлаштування його за посадою, яка не дає право на отримання пенсії за вислугу років. Згідно протоколу перерахунку обраховано суму боргу вдповідача за період з 03.01.2023р. до 31.08.2023р., - яка становить 16608,97грн. Рішенням №2982 від 05.09.2023р. позивача встановлено суму переплати відповідачу пенсії - в розмірі 16608,97грн. - за період з 03.01.2023р. до 31.08.2023р. Про неохідність відшкодування боргу позивач відповідача повідомив листом від 11.09.2023р., яким відповідачу повідомлено про способи добровільного погашення заборгованості. Але у зв`язку з неотриманням позивачем відповіді від відповідача, стверрджується у позові, - представник позивача був змушений звернутися до суду за захистом прав позивача.

22.12.2024р. від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов заяву, яким він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, стверджуючи, що, обов`язковою підставою для стягнення з нього надмірно виплаченої суми пенсії є лише недобросовісність або зловживання з його боку. Однак, на його переконання, представник позивача фактично намагається безпідставно звинувати його, відповідача у зловживаннях і недобросовісності, адже приховує від суду інформацію про те, що він, відповідач, вчасно повідомив позивача про своє працевлаштування, а докази додані до позовної заяви - це докумети, що вчасно надані особисто ним, відповідачем; - що свідчить про відсутність будь-яких зловживань з його, позивача, боку та безпідставність позову; також відповідач подав клопотання про витребування в позивача доказу - матеріалів його пенсійної справи, просив суд розглянути справу за його відстністю.

Представник позивача надала суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просить суд розглянути справу за її відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі.

Згідно вимог ст.287 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомлених сторін учасників справи, не перешкоджає її розгляду а, відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років. Під час перевірки електронної пенсійної справи відповідача, стверджується у позові, - у порядку контролю, - виявлено факт працевлаштування відповідача за посадою, яка не дає права на отримання пенсії за вислугу років. Протоколом перерахунку за період з 03.01.2023р. до 31.08.2023р. виявлено суму боргу вдповідача, яка становить 16608,97грн. переплачених коштів (а.с.12).

Згідно довідки від 18.01.2023р. директора департаменту мотивації праці та соціально-кадрових відносин ПАТ "УДП", відповідач ОСОБА_1 дійсно працює у ПРАТ "Українське Дунайське пароплавство " з 03.01.2023р. і до теперішнього часу на посаді старшого помічника капітана т/х "Кузьма Галкин" (а.с.15).

Рішенням №2982 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.09.2023р. ухвалено про утримання надміру виплачених відповідачу коштів в якості пенсії за період з 03.01.2023 до 31.08.2023. - в розмірі 16608,97грн. (а.с.14).

У зв`язку з чим, позивачем 11.09.2023р. направлено відповідачу лист (повідомлення) за №1500-0504-8/126002 - про повернення переплаченої суми державної допомоги у добровільному порядку.

Але, з огляду на те, що відповідч ОСОБА_1 добровільно завдані державі збитки не відшкодував, представник позивача просить стягнути їх у примусовому порядку судовим рішенням.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, що встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 55 Конституції України регламентовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Ч.2ст.16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п.58 Постанови Великої Палати ВС від 22.10.2019р. (справа №923/876/16), а також у Постановах Великої Палати ВС від 05.06.2018р. (справа №338/180/17), від 11.09.2018р. (справа №905/1926/16), від 30.01.2019р. (справа №569/17272/15-ц), та від 02.07.2019р. (справа №48/340).

З цією метою суд має з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства єсправедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, згідно з даною нормою закону поверненню підлягають лише ті кошти, виплата яких є результатом рахункової помилки з боку особи, яка здійснюваа цю виплату, та в разі недобросовісності з боку набувача.

За відсутністю рахункової помилки з боку особи, яка добровільно здійснила їх виплату, та факту недобросовісності набувача, - такі кошти поверненню не підлягають.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014р. у справі №6-91цс14, яка, згідно вимог ч.4 ст.263ЦПК України, має враховуватися судом.

таким чином, виходячи з аналізу ст.1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.

Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено ч.1ст.50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку; а також ч.1ст.103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», згіно якої суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання, - визначений "Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення" - що затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003р., зареєстрованою за №374/7695 Міністерством юстиції України 15.05.2003р. (із змінами, згідно Постанови Пенсійного фонду №25-3 від 25.11.2014).

Зі змісту п.3 ціє їПостанови вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливо лише за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 та згідно із положеннями частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українивраховані судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тобто, виходячи з викладених норм, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про розрахункову помилку з боку працівників позивача, так і про надання відповідачем завідомо неправдивих даних, що стали підставою для неправомірного призначення пенсії, а також доказів зловживань з боку відповідача стосовно отримання зазначеної в позові суми.

При цьому позивачем у позовній заяві не зазначено, які саме дії відповідача можна визнати неправомірними - що призвели до нарахування йому та безпідставного отримання ним пенсійних виплат.

Так, представник позивача стверджує у позові, що результатом незаконних щомісячних виплат пенсії відповідачу є ненадання відповідачем відомостей про його офіційне працевлаштування, однак з копії пенсійної справи, яка була витребувана за клопотанням відповідача вбачається, що він своєчасно про це повідомив позивача, а у поясненнях стверджує, що йому нараховується пенсійні виплати законно, тому він їх продовжував отримувати і після офіційного працевлаштування, а тому не вважає законним і справедливим повернення цих коштів позивачу.

Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, - не підлягає примусовому стягненню надміру виплачених сум невірно нарахованої пенсії.

Відповідно до ч.1ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Вирішуючи спір, суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» від 21.01.1999р., у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р., у справі «Хіро Балані проти Іспанії» від 09.12.1994р., у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003р., у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії» від 07.06.2008р.), - де ЄСПЛ надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам сторін та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини. При цьому, з огляду на практику ЄСПЛ, керуючись принципом, пов`язаним з п.1 статті 6 Конвенції, суд не зобов`язаний обґрунтовувати своє рішення кожним аргументом сторін - спростовуючи їх чи визнаючи, оскільки не можна тлумачити вимогу законодавства про обов`язковість і докладність мотивування судового рішення як детальну відповідь на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі обставини, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено достатньо доказів та не зазнаечно законних і обгрунтованих підстав для для примусового стягнення з відповідача зазначеної у позові грошової суми, а тому - позов ГУ ПФУ в Одеській області - не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15,16,1212, 1215 ЦК України, ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч.1ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 76-81, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити задоволенні вимог позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, після чого набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua. Повний текст судового рішення виготовлено 21.05.2024 року.

Суддя А.В. Кравцова