Унікальний номер справи 381/1212/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5496/2024
Головуючий у суді першої інстанції Соловей Г.В.
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

08 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Соловей Г.В., в приміщенні Фастівського міськрайонного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) у березні 2023 року звернулось до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що остання звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 03.06.2016, відповідно до якої їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карт рахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала відповідну кредитну картку, а у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 42 000,00 грн, що підтверджується вказаною вище довідкою.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У поданій до суду позовній заяві позивач вказав, що він свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Однак, відповідач не повернула своєчасно Банку грошові кошти, не сплатила проценти за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 14.02.2023 за нею утворилась заборгованість у загальному розмірі 51 652,42 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 42 085,45 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 566,97 грн. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань за укладеним Договором та відмовляється у добровільному порядку погасити наявну у неї заборгованість, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.06.2016 у розмірі 51 652,42 грн, яка складається з: 42 085,45 грн - заборгованість за кредитом, 9566,97 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судові витрати в сумі 2684,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що кредитний договір № б/н від 03.06.2016, за яким ухвалено рішення суду першої інстанції про стягнення з неї боргу на користь позивача був укладений, шляхом підписання анкети-заяви.

Анкета-заява, що підписана нею як позичальником не містить умови кредитування. Паспорт споживчого кредиту не містить її підпису як і тарифи обслуговування кредитних карток та умови і правила надання банківських послуг.

На думку апелянта, згідно виписки позивача, що наявна в матеріалах цивільної справи, переплата відповідача за кредитним договором становить - 38 055,18 грн. Згідно відомостей довідки Українського бюро кредитних історій (далі довідка УБКІ) переплата за кредитним договором становить більшу суму, в розмірі 43 817,06 грн.

Зауважує, що у справі не має жодного підписаного нею документа, який би доводив факт узгодження з нею конкретних індивідуальних умов кредитування, плати за кредит (відсотки), строку кредитування, конкретних умов відповідальності за порушення зобов`язання (підвищені відсотки, види і формули нарахування пені, штрафу). Немає також і даних про доведення до відповідачки сукупної вартості кредиту, в тому числі за його користування.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що в рахунок погашення боргу за кредитним договором нею було сплачено суми у розмірі: 14 777,22 грн. + 26 867,28 грн. + 32 953,65 грн. + 5457,68 грн. = 80 055,18 грн. Позивач в рахунок погашення боргу наданого кредиту в сумі 42 000 грн. списав з рахунку відповідача суму в розмірі 80 055,18 грн., згідно наданої ним виписки. 42 000 грн. (тіло наданого кредиту) - 80 055,18 грн. (списаних коштів в рахунок погашення боргу згідно виписки) = 38 055,18 грн - переплата за кредитним договором згідно виписки по рахунку наданої позивачем. Також, окрім зазначених списань з картки відповідача на погашення боргу, щомісячно протягом дії картки здійснювалось списання позивачем з картки щомісячних платежів, а саме:

1. На утримання податку нарахованого на залишок власних коштів позичальника на карті.

2. На страхування кредитного ліміту.

3. На страхування «захист на кожен день».

Однак, стягнення податкових зобов`язань не належить до компетенції фінансової установи (банку) та є виключно компетенцією податкових органів.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційних скарг здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, суд дійшов висновку про те, що подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення суду першої підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2016 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі (а.с.15).

У заяві зазначено, що відповідач згодна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з договором про надання банківських послуг й тарифами банку, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розмішені на офіційному сайті ПриватБанку. Вказано, що позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду, універсальна 55 днів пільгового періоду, універсальна CONTRACT, універсальна GOLD", витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк (а.с. 20-57).

Відповідно до наявних в матеріалах справи довідок, виданих АТ КБ «ПриватБанк», у відповідності до підписаного між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору №б/н від 03.06.2016 останній було надано кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 (а.с. 14).

У відповідності до наданого Банком розрахунку, заборгованість відповідача за договором №б/н від 03.06.2016 станом на 14.02.2023 становить 51652,42 грн., і складається із заборгованості за кредитом - 42085,45 грн., 9566,97 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом.

З доданої Банком до позовної заяви виписки з карткового рахунку убачається, що відповідач користувалася зазначеними вище картками, використовувала та частково повертала кредитні кошти.

Так, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі АТ КБ «ПриватБанк» у березні 2023 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно вимог якого просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.06.2016 у розмірі 51652,42 грн., яка складається з наступного: 42085,45 грн. - заборгованість за кредитом, 9566,97 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Судом встановлено, що 03.06.2016 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо її персональних даних та місця проживання. В підписаній анкеті-заяві не зазначено типу банківської картки й бажаного розміру кредитного ліміту, також не зазначено процентної ставки (типу, розміру тощо), умов про встановлення відповідальності за порушення зобов`язань за кредитним договором. Тобто, підписана анкета-заява не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору саме на тих умовах, що були заявлені позивачем у своїй позовній заяві.

Із виписки, виданої на ім`я ОСОБА_1 за договором №б/н, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, наданими банком за договором, у власних потребах, частково вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Так, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом.

АТ КБ «Приватбанк», в обґрунтування зазначених вимог, а саме щодо розміру та порядку нарахування вказаних відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 03.06.2016 посилався, зокрема, на витяг з Тарифів банку, на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», як на невід`ємні частини спірного договору.

Однак, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги, та вважає за необхідне зазначити, що надані витяги належними доказом бути не можуть, оскільки вони не підписані позичальником, ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Тарифи банку й в Умови та Правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо було застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом (листопад 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19), за результатами перегляду в касаційному порядку рішень судів першої та апеляційної інстанції, ухвалених за наслідками розгляду спору у подібних правовідносин.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, вбачається, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також Тарифи банку, з огляду на їх мінливий характер, у даному випадку не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві відповідача, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Окрім того, як вбачається із виписки за договором № б/н від 16.02.2023 за період з 18.12.2015 по 16.02.2023, який зазначений і в роздруківці заборгованості за договором, містить розділ «деталі операції» графу «списання відсотків за користування кредитного ліміту» із зазначенням наступних дат:

- 01.12.2017 року списано відсотків в розмірі 12,86 грн.;

- 01.11.2017 року списано відсотків в розмірі 80,70 грн.;

- 01.07.2019 року списано відсотків в розмірі 132,92 грн.;

- 01.06.2019 року списано відсотків в розмірі 151,79 грн.;

- 01.08.2019 року списано відсотків в розмірі 54,71 грн.;

- 01.10.2019 року списано відсотків в розмірі 289,92 грн.;

- 01.12.2019 року списано відсотків в розмірі 239,28 грн.;

- 01.11.2020 року списано відсотків в розмірі 140,83 грн.;

- 01.03.2021 року списано відсотків в розмірі 302,70 грн.;

- 01.04.2021 року списано відсотків в розмірі 328,35 грн.;

- 01.05.2021 року списано відсотків в розмірі 66,23 грн.;

- 01.08.2021 року списано відсотків в розмірі 957,34 грн.;

- 01.07.2021 року списано відсотків в розмірі 931,44 грн.;

- 01.10.2021 року списано відсотків в розмірі 814,14 грн.;

- 01.09.2021 року списано відсотків в розмірі 703,60 грн.;

- 01.11.2021 року списано відсотків в розмірі 1022,71 грн.;

- 01.02.2022 року списано відсотків в розмірі 1356,34 грн.;

- 01.01.2022 року списано відсотків в розмірі 1199,39 грн.;

- 01.12.2021 року списано відсотків в розмірі 1006,95 грн.;

- 01.01.2023 року списано відсотків в розмірі 1501,33 грн.;

- 01.12.2022 року списано відсотків в розмірі 1 452,90 грн.;

- 01.11.2022 року списано відсотків в розмірі 1501,33 грн.;

- 01.10.2022 року списано відсотків в розмірі 1 452,90 грн.;

- 01.09.2022 року списано відсотків в розмірі 1 501,33 грн.;

- 01.08.2022 року списано відсотків в розмірі 1 501,33 грн.;

- 01.07.2022 року списано відсотків в розмірі 705,86 грн.;

- 01.06.2022 року списано відсотків в розмірі 695,40 грн.;

- 01.05.2022 року списано відсотків в розмірі 681,90 грн.;

- 01.03.2022 року списано відсотків в розмірі 1326,71 грн.;

Таким чином, загальний розмір нарахованої позивачем заборгованості за вказаними списаннями відсотків за користування кредитним лімітом за вказаний період становить 22 113,19 грн.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, що у позивача були відсутні правові підстави для нарахування вказаного виду зобов`язання та включення його в загальний розмір заборгованості за кредитом в якості процентів за користування кредитом.

Отже, вказана грошова сума у розмірі 22 113,19 грн. мала бути зарахована банком у погашення тіла кредиту, чого банком зроблено не було, тому тіло кредиту підлягає зменшенню з 42085,45 грн. до 19 972,26 грн. (42085,45 - 22 113,19).

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі є помилковими.

За відсутності погодження між сторонами істотних умов щодо порядку та строку сплати відсотків за користування кредитними коштами, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично отримані та використані позичальником кошти, які останньою у добровільному порядку повернуті не були.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведеність Банком розміру кредитної заборгованості, а також про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до виписки банку за договором (а.с. 82 зворотна сторона) ОСОБА_1 за період з 18.12.2015 по 16.02.2023 отримала від банка 469 622, 48 грн, а не 42 000 грн, як зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, її надходження за цей період склали 417 970,06 грн.

За змістом положень статтей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо отримання відповідачем кредитних коштів було надану виписку з її карткового рахунку, з якого убачається факт отримання та користування ОСОБА_1 коштами та їх часткового повернення. Крім того, позивачем було надано розрахунок заборгованості, копію анкети заяви, довідку про отримані банківські картки.

Стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту, судом першої інстанції в підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів правильно було взято до уваги надані банком докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів.

Зокрема, із виписки по особовому рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувалася кредитними грошима, отримував кошти через банкомати, розраховувався в торгівельних мережах, здійснював перекази тощо, а отже отримала кредитні картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Відповідач повинна була повернути позивачу у добровільному порядку зняті або витрачені нею з рахунку грошові кошти, проте свій обов`язок в повному обсязі не виконала, не забезпечивши своєчасне та достатнє погашення заборгованості за частиною кредиту.

Так, доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі №910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним та допустимим доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Наведене також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з випискою по рахунку відповідача свідчить про отримання останньою кредитних коштів. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності заборгованості, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Отже, надані позивачем виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості колегія суддів вважає належними та допустимими доказами по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції надана невірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним неповно з`ясовані дійсні обставини справи та перевірені доводи сторін зібраними у справі доказами, яким надана неналежна правова оцінка. Разом з цим доводи апеляційної скарги в частині стягнутої з відповідачки суми заборгованості та вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження частково. У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову банку у стягненні відсотків за користування кредитними коштами.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач фактично отримала кредит та користувалася ним, отже з останньої підлягала стягненню сума за тілом кредиту за вирахуванням платежів, які не пов`язані з банківським кредитом, а саме: заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками та грошової суми, яка безпідставно банком була зарахована як сплата процентів за користування кредитними коштами - 22 113,19 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині вимог, а стягнута з відповідача сума заборгованості за тілом кредиту - 42 085,45 грн. підлягає зменшенню до 19 972,26 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Убачається, що при пред`явлені позову банком сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., що є необхідним мінімумом, який підлягає до сплати при поданні позову майнового характеру юридичною особою згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування і ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом та про зменшення стягнутого з відповідачки тіла кредиту до 19 972,26 грн., з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 469, 28 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного розрахунку. Так, за оскарження рішення суду в повному обсязі відповідачкою було сплачено судовий збір у розмірі 4026 грн. Таким чином, складаємо наступну пропорцію. 51 652,42 грн. - 4 026, 00 грн.судового збору; 19 972,26 -Х грн судового збору; Х = (19 972,26 х 4026,00) : 51 652,42 грн = 1 556,72 грн. Тобто, за задоволений позов з ціною 19 972,26 підлягав сплаті судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 556,72 грн. Відповідачка, оскаржуючи рішення суду в повному обсязі сплатила судовий збір у розмірі 4 026 грн, оскільки її апеляційна скарга задовольняється частково, то з банка на користь відповідачки необхідно стягнути 2 469, 28 грн (4 026 - 1 556,72 = 2 469, 28), пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 566,97 грн скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2023 року в частині визначення загальної суми заборгованості у розмірі 51 682,42 грнзмінити.

Зменшити стягнуту заборгованість за кредитом з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» з 42 085,45 грн. до 19 972,26 грн, зменшивши стягнуту загальну суму заборгованості з 51 682,42 до 19 972,26 грн.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредита у розмірі 19 972,26 грн та судового збору у розмірі 2 684 грнзалишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 469,28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна