Провадження №2/447/197/24
Справа №447/4276/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

05.03.2024 Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Друзюк М.М.,

секретар судового засідання Іськів О.І.

за розглянувши у судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей,-

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області Іванців Л.М.

встановив :

Стислий виклад обставин справи.

Позивач подав до Миколаївського районного суду Львівської області позов до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 16.01.2009 виконавчим комітетом Розвадівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, про що складено актовий запис №.01 Під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначив, що в них з відповідачкаю, різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, відносини між ними припинені, а тому просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу.

Вказав,що відповідачка у грудні 2022 року виїхала закордон, її місце перебування йому не відомо, вона не цікавиться своїми дітьми, не підтримує з ними зв`язок, не забезпечує матеріально та догляд за дітьми здійснює він, а тому вважає, що вони повинні проживати з ним. У зв`язку з наведеним просить позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

На адресу суду 04.01.2024 надійшла заява від позивача про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 04.01.2024 у справі відкрито провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 05.02.2024. Відповідачу визначено строк для подання відзиву, заперечень.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася повторно, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлена в належний спосіб, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала, правом на подання відзиву не скористалася.

Ухвалою суду від 05.02.2024 закрито підготовче засідання та призначено розгляд по суті на 05.03.2024.

На адресу суду 05.03.2024 надійшла заява від ОСОБА_1 , у якій він не заперечує проти постановлення заочного рішення у справі.

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_5 , яка є головним спеціалістом Служби у справах дітей Миколаївської міської ради Львівської області, повідомила що відвідувала сім`ю ОСОБА_2 у грудні 2023 року, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , зазначила що дітьми опікується батько, матері немає вже близько двох років, діти за місцем проживання забезпечені усім необхідним.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її побачень з тим з батьків, з яким вона не проживає.

У судовому засіданні малолітній син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності педагога та представника органу опіки та піклування, повідомив, що проживає з татом та старшим братом, з мамою не спілкується більше року та бажає проживати з татом.

Представник третьої особи - Іванців Л.М. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовної вимоги, що визначення місця проживання дітей з батьком.

За таких обставин, суд проводить розгляд справи на підставі письмових доказів відповідно до ст.223 ЦПК України.

В силу приписів ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів..

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.01.2009 укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_2 » (а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.07.2009, у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.05.2013, у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2023/008916534 від 01.11.2023 ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2023/009134373 від 08.11.2023 ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2023/010206142 від 13.12.2023 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи № 2941 від 13.12.2023, за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 та його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_2 не проживає із сім`єю з 15.12.2022, так як вона перебуває закордоном (а.с.15-16).

Згідно з характеристикою від 18.12.2023, виданою Миколаївською ЗЗСО І-ІІІ ст. №1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 9-Б класу, школу відвідує постійно, хлопець здібний, старанний, спокійний, врівноважений, бере активну участь у спортивних заходах. Вихованням сина займається батько, так як мати перебуває закордоном та не проживає із сім`єю (а.с.17).

Згідно з характеристикою від 18.12.2023, виданою Миколаївською ЗЗСО І-ІІІ ст. №1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учнем 5-Б класу, за час навчання зарекомендував себе як активний, комунікабельний хлопець. Вихованням сина займається батько, так як мати перебуває закордоном та не проживає із сім`єю (а.с.18).

Відповідно до довідки про доходи №УЛ000000005 від 11.12.2023, ОСОБА_1 працює у ТОВ «Охоронна фірма «Український легіон» на посаді охоронець, дохід за період з 01.06.2023-30.11.2023 складає 40 200 грн. (а.с.19).

Згідно з довідкою виданою КНП «Миколаївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 11.12.2023, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 та до педіатра крайні півтори роки діти приходять з батьком (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області № 255 від 21.12.2023 затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_1 (а.с.22-23).

Норми права, які застосував суд.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України).

Так, згідно з положеннями частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Приписом частин 3 та 4 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Верховний Суд в справі справа № 164/812/21 зазначав, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не підтримують шлюбних стосунків. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з висловленої ним у заяві позиції.

Суд зауважує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу, у тому числі до перебування у ньому, є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню повністю

На момент звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з батьком сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 14 років, а тому враховуючи положення ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Враховуючи вище наведене у цій вимозі позивача слід відмовити.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, діти проживають та зареєстровані за однією адресою з батьком, мати з грудня 2022 року проживає закордоном та не підтримує зв`язку з дітьми.

Виходячи зі встановлених обставин цієї справи, враховуючи думку дитини, визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку у звичному для нього середовищі.

Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення місця проживання дітей підлягають частковому задоволенню, а вимогу щодо розірвання шлюбу слід задовольнити.

На підставі статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.01.2009 виконавчим комітетом Розвадівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, про що складено актовий запис №01.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У решті позову відмовити.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення..

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи..

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, , місце знаходження: вул.В.Великого, м.Миколаїв, Стрийський район, Львівська область.

Повний текст рішення складено 11.03.2024.

Суддя Друзюк М. М.