Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2996/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до Олевського районного суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів. У вказаній заяві заявниця просить суд видати судовий наказ, яким стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 всіх видів доходів (заробітку) боржника, щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову до досягнення вісімнадцятирічного віку дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано судді Винару Л.В.

На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_2 .

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказному провадженні законодавцем визначено у Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України).

Частиною 2 вказаної вище статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу. Відповідно до положень вказаної статті заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається із змісту заяви про видачу судового наказу, всупереч вказаній нормі, ОСОБА_1 не вказала у заяві відомості про наявність чи відсутність у сторін електронного кабінету.

Також, в заяві про видачу судового наказу заявниця ОСОБА_1 зазначає про те, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, із інформації наданою Олевською міською радою Житомирської області за № 1350 від 03.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявницею у заяві про видачу судового наказу вказано ціну позову - 16998,00 грн., що не передбачено вимогами ст. 163 ЦПК України.

У заяві про видачу судового наказу також зазначено, що додається оригінал свідоцтва про шлюб та проживання дітей із заявницею та перебування на її утриманні підтверджується копіями довідок внутрішньо переміщених осіб, але зазначені докази до матеріалів заяви не додано.

Також, заявниця зазначає, що «Боржник матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, натомість наш син росте, потребує нормального харчування, одягу та розвитку», але у прохальній частині просить стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, тому у цій частині заява потребує уточнення.

Слід зазначити, що у прохальній частині заяви про видачу судового наказу заявниця просить стягувати аліменти, починаючи з дня подачі даного позову, при цьому нею подано до суду заяву про видачу судового наказу, а не позовну заяву.

Окрім цього, до копії заяви про видачу судового наказу не додано копії довідки про склад сім'ї, яка зазначена у додатку.

За таких обставин, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу за даною заявою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.165 ЦПК України, заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 160-167, 259-261, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів - відмовити.

Роз`яснити заявниці, що відповідно до ч.1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.В.Винар