ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8801/23 Номер провадження 22-ц/814/1383/24Головуючий у 1-й інстанції Семенова Л.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

Секретар:Старчик Є.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2023 року по справі за поданням державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барти Катерини Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника підприємства-боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшло подання державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барти Катерини Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника підприємства-боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань

Виконавець просив тимчасово обмежити керівника підприємства-боржника ПП «КАРПОС» Бурлаку Сергія Олександровича у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, мотивуючи свої вимоги тим, що в Автозаводському ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 64497703 з примусового виконання:

-наказу № 917/1176/20, виданого 26.11.2020 року Господарським судом Полтавської області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 569 564 грн 00 коп.,

-наказу № 917/1176/20, виданого 26.11.2020 року Господарським судом Полтавської області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 8 543 грн 46 коп.,

-вимоги № Ю-2801-51/4-У, виданої 15.10.2022 року ГУ ДПС у Полтавській області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 6 956 грн 40 коп.,

-вимоги № Ю-281-51/1042У, виданої 07.11.2018 року ГУ ДПС у Полтавській області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 2 266 грн 00 коп.

Керівник ПП «КАРПОС» Бурлака С.О. виконавче провадження не виконує. Заборгованість не погашає.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2023 року подання державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барти Катерини Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника підприємства-боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань - задоволено.

Тимчасово обмежено керівника підприємства-боржника громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон до виконання ним своїх зобов`язань у зведеному виконавчому провадженні № 69699561 з примусового виконання

-вимоги № Ю-2801-51/4-У, виданої 15.10.2022 року ГУ ДПС у Полтавській області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 6 956 грн 40 коп.,

-вимоги № Ю-281-51/1042У, виданої 07.11.2018 року ГУ ДПС у Полтавській області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 2 266 грн 00 коп.,

-наказу № 917/1176/20, виданого 26.11.2020 року Господарським судом Полтавської області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 8 543 грн 46 коп.,

-наказу № 917/1176/20, виданого 26.11.2020 року Господарським судом Полтавської області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 569 564 грн 00 коп.

Виконання ухвали доручено Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26).

В апеляційному порядку ухвалу оскаржив ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що судове рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства.

Апелянт вказує, що будь-яких доказів які б давали підстави вважати , що керівник боржника може виїхати за кордон на постійне місце проживання , не виконавши зобовязання , виконавцем суду не надано.

Скаржник наголошує, що повідомляв виконавця про відсутність можлвості проводити підприємницьку діяльність у зв`язку із проходженням ним військової служби в ЗСУ.

Окрім того, зауважує, що заборгованість яка виникла у підприємства-боржника , не нанесла збитків державі, чи будь яким субєктам господарськї діяльності , і може бути погашена за результатами підприємницької діяльності за мови скасування воєнного стану в Україні та демобілізації керівника підприємства.

ОСОБА_1 , вказуючи на обмеженя його конституційних прав наявним обмеженням , просить скасувати ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2023 року, та відмовити у задоволенні подання виконавця.

Відзив на апеляційну скаргу до судуне надходив.

Судовим розглядом встановлено , що постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барти К.О. відкрито виконавче провадження

-за № 69699561 з примусового виконання вимоги № Ю-2801-51/4-У, виданої 15.10.2022 року ГУ ДПС у Полтавській області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 6 956 грн 40 коп.,

-за № 67837746 з примусового виконання вимоги № Ю-281-51/1042У, виданої 07.11.2018 року ГУ ДПС у Полтавській області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 2 266 грн 00 коп.,

-за № 64497703 з примусового виконання наказу № 917/1176/20, виданого 26.11.2020 року Господарським судом Полтавської області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 8 543 грн 46 коп.,

-за № 64498067 з примусового виконання наказу № 917/1176/20, виданого 26.11.2020 року Господарським судом Полтавської області про стягнення з ПП «КАРПОС» на користь держави боргу на загальну суму 569564 грн 00 коп.

Виконавчі провадження № 69699561, № 67837746, № 64497703, № 64498067 об`єднано у зведене виконавче провадження під № 64497703.

15.02.2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми звернення з урахуванням основної винагороди.

Крім того, 14.11.2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що транспортні засоби та нерухоме майно за боржником не значиться, інформація щодо джерел отримання доходів відсутня.

Керівник ПП «КАРПОС» Бурлака С.О. виконавче провадження не виконує. Заборгованість не погашає.

Згідно виданої командиром військової частин НОМЕР_1 ОСОБА_2 Довідки №2484 від 26.05.2023 р. ОСОБА_1 відповідно до наказу №32 від 26. 02.2022 р. перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до частини першоїстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 частини третьоїстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до пункту 5 частини першоїстатті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень частини третьої статті12, статті81 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Відповідно до частини першої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Звертаючись в суд з даним поданням, державний виконавець указувала на те, що ПП «КАРПОС» в особі керівника ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання рішення про стягнення заборгованості.

Разом з тим, під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Отже на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Звертаючись в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надала суду доказів, які б указували на свідоме ухилення саме керівника ПП «КАРПОС» ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, а також доказів, які б свідчили про доцільність обмеження його у праві виїзду за кордон.

Крім того, державний виконавець не надала доказів перевірки фінансового стану боржника станом на час звернення до суду із даним поданням.

Колегія судів дійшла висновку, що беззаперечні докази того, що боржник в особі керівника, маючи можливість виконати зобов`язання не вчиняє дії, спрямовані на таке виконання - суду не надані.

При цьому, копії виконавчих документів, докази відкриття по них виконавчого провадження, не свідчать, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов`язання та може виїхати за межі України, не виконавши указане зобов`язання.

Відтак, факт ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зазначеними судовими рішеннями зобов`язань не знайшов свого підтвердження, а тому підстави для задоволення подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон відсутні.

Державний виконавець в поданні не зазначив як тимчасовий виїзд за межі України гарантує повернення боргу і, яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими , у зв`язку із чим остання підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні подання.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції ухвалена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для її скасування з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2023 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барти Катерини Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника підприємства-боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов