КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4254/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступник - ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , державний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та застосування наслідків розірвання.

Позов мотивований тим, що згідно договору довічного утримання ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання утримувати її, а саме: забезпечувати харчуванням, одягом, медичною допомогою, сплачувати комунальні платежі та за телефон. Вартість допомоги була визначена у розмірі 650 грн щомісячно до 10 числа поточного місяця. У свою чергу позивач зобов`язалася передати ОСОБА_1 у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що в пункті 7 договору встановлено обов`язок відповідача щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг. У пункті 8 договору передбачено, що сума грошового забезпечення підлягає індексації в порядку встановленому чинним законодавством та при умові повідомлення відповідача про таку необхідність за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач стверджувала, що визначені умовами договору відповідні платежі відбуваються нерегулярно та з порушенням строків їх здійснення. Також вона не може повідомити відповідача про необхідність проведення індексації та врегулювання інших питань стосовно виконання умов договору, оскільки АТ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти до міста Донецьк.

ОСОБА_2 просила суд:

- розірвати договір довічного утримання, укладений із відповідачем 31 травня 2010 року та посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С. за реєстровим № 3-1816;

- застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, повернувши ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 внаслідок розірвання договору довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С., зареєстрований в реєстрі за № 3-1816;

- скасувати обтяження на нерухоме майно - заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , що було накладене 31 травня 2010 року державним нотаріусом 14 Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С. на підставі договору довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року, та зареєстровано в реєстрі за № 3-1817, реєстраційний номер 9881418.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С., зареєстрований в реєстрі за № 3-1816.

Застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), повернувши ОСОБА_2 у власність квартиру квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 внаслідок розірвання договору довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С., зареєстрований в реєстрі за № 3-1816.

Скасовано обтяження на нерухоме майно - заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , що було накладене 31 травня 2010 року державним нотаріусом 14 Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С. на підставі договору довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року, та зареєстровано в реєстрі за № 3-1817, реєстраційний номер 9881418.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішення, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки до відкриття провадження у справі суд не перевірив її місце реєстрації і не з`ясував, що з 9 червня 2018 року вона зареєстрована та проживає у м. Києві, а відтак вона не була повідомлена про судовий розгляд та була позбавлена можливості надати свої заперечення проти позовних вимог та докази.

Також відповідач стверджує, що суд безпідставно не скасував заочне рішення та зазначив про ненадання нею доказів, оскільки нею були надані документи про перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача, а також повідомлення позивача про зміну нею місця проживання.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Договір довічного утримання, укладений 31 травня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С., зареєстрований в реєстрі за № 3-1816, розірвано.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру скасовано.

Передано справу у частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду від 24 листопада 2021 року мотивована тим, що апеляційний суд не надав оцінки наведеним доказам та аргументам відповідача, не зазначив у рішенні чи він погодився із аргументами відповідача чи відхилили їх, не навели мотивів прийняття або відхилення зазначених доводів. Також апеляційний суд не звернув увагу, що у пункті 8 договору передбачено, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватися, починаючи з моменту укладення цього договору до 10 числа поточного місяця зарахуванням коштів на розрахунковий рахунок банківської установи або поштовим переказом з доставкою додому. Суди не врахували, що умовами договору було передбачено тільки надання допомоги у вигляді перерахування грошових коштів, про що свідчить тлумачення пункту 8 договору. За таких обставин, Верховний Суд прийшов до висновку, що апеляційний суд зробив передчасний висновок про задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання та визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідно до умов договору, грошове утримання повинно здійснюватися шляхом зарахування коштів на належний позивачу розрахунковий рахунок банківської установи або поштовим переказом. Передбачені умовами договору відповідні платежі відбувались нерегулярно та з порушенням строків їх здійснення, а саме: у 2016 році не відбувалось платежів у січні, травні, червні, вересні, жовтні, листопаді, грудні, у 2017 році у січні квітні, травні, червні, вересні, жовтні, листопаді, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з належного позивачу рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» від 25 січня 2019 року. Таким чином доведеним є факт неналежного виконання ОСОБА_1 як набувачем, своїх зобов`язань за зазначеним договором довічного утримання (догляду). У зв`язку із цим зазначені позивачем та його представниками підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду), укладеного 31 травня 2010 року щодо невиконання відповідачкою у повному обсязі обов`язків по утриманню та догляду позивача, знайшли своє підтвердження, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Також суд обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки договір, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення підлягає розірванню з визнанням за позивачем права власності на квартиру, то зазначене рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції тільки в частині розірвання договору та визнання права власності, оскільки саме в цій частині Верховний Суд направив справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 31 травня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір довічного утримання (догляду), який посвідчено державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С..

У договорі довічного утримання (догляду) від 31 травня 2010 року сторони обумовили:

- ОСОБА_2 (відчужувач) передає у власність ОСОБА_1 (набувач) кв. АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_1 зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_2 утриманням (доглядом) довічно на умовах договору (пункт 1);

- відчужувана квартира сторонами оцінюються в розмірі 26 458,96 грн, як така, що відповідає їх домовленості;

- ОСОБА_1 зобов`язалася довічно утримувати ОСОБА_2 . Сторони домовилися, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, має грошовий еквівалент і оцінений сторонами за спільною згодою у розмірі 650 грн на місяць, які будуть надавати відчужувачу щомісячно. Також ОСОБА_1 зобов`язалася щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з яким вони укладені. Сторони погодили, що набувач має право передавати гроші за вказані комунальні послуги безпосередньо відчужувану для їх оплати останнім (пункт 7);

- грошове утримання буде щомісячно виплачуватися, починаючи з моменту укладення цього договору до 10 числа поточного місяця зарахуванням коштів на розрахунковий рахунок банківської установи або поштовим переказом з доставкою додому, за адресою кв. АДРЕСА_1 . Сума грошового утримання підлягає індексації в порядку установленому чинним законодавством (пункт 8);

- одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 50 000 грн, які відчужувач отримав повністю від набувача до підписання цього договору (пункт 9).

У договорі зазначено, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 .

При зверненні із позовом ОСОБА_2 зазначала, що відповідач не здійснює свої обов`язки за договором і вона змушена витрачати пенсію на ліки та піклуватися про себе сама, а також не може зв`язатися з відповідачем, оскільки ОСОБА_1 проживає на території, яка не підконтрольна Україні.

У апеляційному суді позивачка ОСОБА_2 пояснила, що вона людина похилого віку, 1932 року народження, є особою із інвалідністю 2 групи, тому потребує не тільки матеріального утримання, а і догляду, який відповідачка не здійснювала, а з 2016 року на її рахунок грошові кошти від відповідача поступали не щомісячно, а з великим інтервалом. При цьому зв`язатися з ОСОБА_1 вона не могла, оскільки вона проживала у м. Донецьку.

Згідно наданих суду першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення квитанцій відповідач здійснювала щомісячний переказ грошових коштів на ім`я позивачки на розрахункові рахунки у АТ «Ощадбанк».

Встановлено, що звертаючись з позовною заявою позивачка ОСОБА_2 посилалась на те, що позивачка отримує передбачене договором довічного утримання у вираженому грошовому розмірі нерегулярно та невчасно, у зв`язку з тим, що відповідні платежі відбуваються нерегулярно та з порушенням строків їх здійснення, а саме: у 2016 році - не відбувалось платежів у січні, травні, червні, вересні, жовтні, листопаді, грудні; у 2017 році - у січні, у квітні, травні, червні, вересні, жовтні, листопаді. На підтвердження чого позивачем надано копію виписки по рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» від 25 січня 2019 року (а.с. 49-55 том 1).

В матеріалах справи містяться копії квитанцій про перерахунок коштів на користь позивача ОСОБА_2 відповідно до вимог договору довічного утримання від 31.05.2010 року (а.с. 111-161 том 1).

Позивачем надано довідку АТ «Ощадбанк» про наявність у позивача п'яти поточних рахунків (а.с. 44 том 2):

НОМЕР_2 - дата відкриття 09.07.2018 року;

НОМЕР_3 - дата відкриття 10.12.1990 року;

НОМЕР_4 - дата відкриття 12.04.2017 року;

НОМЕР_5 - дата відкриття 19.11.2014 року;

НОМЕР_6 - дата відкриття 26.02.2019 року.

У матеріалах справи міститься копія угоди про співпрацю щодо виконання договору довічного утримання від 30 листопада 2015 року укладеної між Громадською організацією «Фонд допомоги Олени Орєхової» та ОСОБА_1 (а.с. 139 том 2).

Предметом відповідно до п. 1 вказаної угоди є те, що Фонд зобов`язується надати набувачу інформацію та консультації, пов`язані з виконанням останнім Договору довічного утримання від 31.05.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 (відчужувачем) та ОСОБА_1 (набувачем) здійснювати моніторинг виконання умов вказаного договору.

Відповідно до підпункту «в», «г» пукнту 2.7 угоди Фонд зобов`язується з належною старанністю, що випливає з його Статутної діяльності та цієї Угоди щомісячно з`ясовувати стан здоров`я відчужувача, потребу останньої у ліках та необхідної допомоги, про що ставити до відома набувача; щомісячно з`ясовувати у відчужувача дані про отримання від набувача щомісячних виплат за договором.

Також у матеріалах справи міститься копія договору про надання послуг від 30 листопада 2015 року, пов`язаних з супроводженням виконання Договору довічного утримання, який укладений між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 154 том 2).

Відповідно до п. 1 вказаного договору виконавець зобов`язується надати клієнту комплексні послуги, пов`язані з супроводженням виконання останнім умов Договору довічного утримання від 31.05.2010 року, здійснювати дії, пов`язані з належним виконанням умов вказаного Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору клієнт зобов`язаний надати 30 листопада 2015 року до укладення цього Договору надати виконавцю гроші в сумі 25 000 грн на цілі виконання цього Договору для виконання Договору довічного утримання від 31.05.2010 року.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 на момент підписання вище вказаної угоди, ОСОБА_1 передала ОСОБА_5 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн як «резервну страхову» суму для фінансування виконання умов Договору від 31.05.2010 року, якщо з будь-яких незалежних від відповідачки підстав, остання не зможе своєчасно чи в повному обсязі виконувати свої обов`язки за Договором довічного утримання від 31.05.2010 року у зв`язку з проведенням АТО (а.с. 135-138 том 2).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка протягом 2018-2020 років продовжувала сплачувати грошові поштові перекази на користь ОСОБА_2 , що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 236-247 том 2).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року витребувано у Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства Державний ощадний банк України інформацію про відкритті на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання АДРЕСА_3 , рахунки у національній валюті у період 2016 - 2017 років.

Також витребувано у Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства Державний ощадний банк України інформацію про зарахування на рахунки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання АДРЕСА_3 , грошових коштів, які були перераховані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 : 28 грудня 2015 року - 910 грн, 22 травня 2016 року - 980 грн, 19 червня 2016 року - 980 грн, 13 вересня 2016 року - 980 грн, 10 жовтня 2016 року - 980 грн, 15 листопада 2016 року - 980 грн, 10 грудня 2016 року - 980 грн, 6 січня 2017 року - 980 грн, 9 травня 2017 року - 980 грн, 10 травня 2017 - 980 грн, 11 вересня 2017 року - 980 грн, 12 жовтня 2017 року - 910 грн, 8 листопада 2017 року - 980 грн (ксерокопії квитанцій додано) (а.с. 37-28 том 3).

22 червня 2021 року до Київського апеляційного суду на виконання ухвали апеляційного суду від 01 червня 2021 року АТ «Ощадбанк» надано інформацію, що з 14 квитанцій, що були додані до вищезазначеної ухвали суду (а.с. 68 том 3):

- 3 квитанції - зарахування за 28.12.2015 року - 910 грн, за 10.06.2017 року - 980 грн, за 06.01.2017 року - 980 грн;

- 11 квитанцій за 10.12.2016 року, 10.10.2016 року, 10.06.2017 року, 13.09.2016 року, 15.11.2016 року, 19.06.2016 року, 22.05.2016 року, 09.05.2017 року, 11.09.2017 року, 12.10.2017 року, 08.11.2017 року - помилка в реквізитах, обліковуються на внутрішньобанківських рахунках (не з`ясовані).

Крім того, АТ «Ощадбанк» повідомлено, що в період 2016-2017 років на ім`я ОСОБА_2 були відкриті наступні реквізити:

- НОМЕР_3 (UAH);

- НОМЕР_9 (UAH)

- НОМЕР_10 (UAH)

- НОМЕР_5 (UAH).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року витребувано у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» виписки по особових рахунках ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) відкритих в головному управлінні з обслуговування клієнтів АТ «Ощадбанк» (код банку 300465) № НОМЕР_2 , код валюти EUR, дата відкриття: 09 липня 2018 року; № НОМЕР_3 , код валюти UAH, дата відкриття: 10 грудня 1990 року; № НОМЕР_4 , код валюти UAH, дата відкриття: 12 квітня 2017 року; № НОМЕР_5 , код валюти UAH, дата відкриття: 19 листопада 2014 року; № НОМЕР_6 , код валюти UAH, дата відкриття: 26 лютого 2019 року, а також інформацію про зарахування грошових коштів, які були перераховані ОСОБА_1 в 2010-2018 роках на користь ОСОБА_2 на її банківські реквізити: Дарницьке відділення Ощадбанку у м. Київ, 539710507, код 02760519, рахунок отримувача № 37391004, МФО банку 320553 «поновлення особового рахунку № НОМЕР_11 ОСОБА_2 »; Ощадбанк ТВБВ 10026/060, код банку отримувача 322669, код отримувача 09322277, рахунок отримувача № НОМЕР_12 , оримувач ОСОБА_2., особовий рахунок НОМЕР_11; Ощадбанк ТВБВ 1002/060, код банку отримувача 322669, код отримувача 09322277, рахунок отримувача № НОМЕР_13 , отримувач ОСОБА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_11; Ощадбанк Головне управління по м. Київ та Київській області, код банку отримувача 322669, код отримувача 09322277, рахунок отримувача № НОМЕР_14 , отримувач ОСОБА_2 особовий рахунок № НОМЕР_11 ; за переказом «Швидка копійка від Ощадбанку», а також виписки по вище вказаних поточних рахунках, відкриті на ім`я ОСОБА_2 за вказаний період (а.с. 104-106 том 4).

09 березня 2023 року до Київського апеляційного суду від АТ «Державний ощадний банк України» за результатами розгляду ухвали апеляційного суду від 17.01.2023 року надійшла вся наявна запитувана інформація по відкритим рахункам, що міститься на CD-R диску (а.с. 113-115 том 4).

Судом апеляційної інстанції при дослідженні матеріалів справи було виявлено, що на диску відсутня інформація, у зв`язку з чим листом від 13.02.2024 року Київський апеляційний суд просив повторно виконати ухвалу апеляційного суду від 17.01.2023 року (а.с. 19 том 5).

23 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла відповідь від АТ «Державний ощадний банк України» на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, у зв`язку з чим останній було надано CD диск з наявною запитуваною інформацією за період 2010-2018 роки, з врахуванням того, що Правилами застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, затвердженими постановою правління Національного банку України від 27.11.2018 року № 130, визначено строки зберігання документів незалежно від виду носія, на якому вони складені (паперовий, електронний). Відповідно до п. 162 та 163 розділу 10 «Облік/реєстрація банківських операцій» Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку та банків із зазначенням строків зберігання, для щоденної оборотно-сальдової відомості та підтвердження залишків коштів на поточних рахунках клієнтів у національній та іноземній валюті встановлено термін зберігання документів 5 років.

Щодо переказів «Швидка копійка» Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» надано у вкладенні наявну інформацію за 2018 рік.

За період з 2010-2017 роках інформація відсутня через відсутність архівних даних. Перекази у вкладенні були відправлені - однак не були одержані отримувачем та були перераховані на доходи банку згідно п. 3.5.4. Правил МПС МТ.

Відповідно до п. 3.5.4. Правил МПС МТ неотримані Перекази впродовж 30 (тридцяти) робочих днів з часу відправки Переказу, здійснені Ініціатором Переказу - фізичною особою готівкою через ПНФП Установи Банку/Учасників Системи, а також відправлені та невиплачені кошти від фізичних осіб за Системою через Систему «Ощад 24/7», що не повернулися на рахунок Ініціатора Переказу після спливу 30 (тридцяти) робочих днів з часу відправки Переказу з причини закриття, блокування рахунку тощо, обліковуються на балансі Платіжної організації Системи впродовж 3 (трьох) років (строк позовної давності). Якщо протягом цих 3 (трьох) років Ініціатор не затребує до повернення невиплачені Перекази, то їх суми зараховуються на доходи Платіжної організації Системи. Зарахування сум невиплачених Переказів на доходи Платіжної організації Системи відбувається один раз на календарний рік до 10 січня.

Ініціатор протягом п`яти років з часу спливу трьох років, зазначених у попередньому абзаці, має право на повернення сум невиплаченого Переказу. У разі повернення Переказу після зарахування суми Переказу на доходи Платіжної організації Системи, сума поверненого переказу списується з доходів Платіжної організації Системи.

Після спливу зазначеного у попередньому абзаці строку, невиплачений Переказ блокується у Системі (Переказ набуває статус «Заблокований») та стає недоступним для повернення Ініціатору.(а.с. 24-26 том 5).

Також встановлено, що під час розгляду справи, 11 квітня 2023 року Київському апеляційному суду стало відомо про смерть ОСОБА_2 , у зв`язку з чим судом надіслано відповідний запит про підтвердження інформації до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 125 том 4).

05 травня 2023 року до апеляційного суду від Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслано копію актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 6267 від 31.03.2023 року (а.с. 134-135 том 4).

В подальшому судом апеляційної інстанції з`ясовано, що згідно заповіту від 26.09.2019 року ОСОБА_2 заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі, все те, що буде її належати і на що вона матиме право за законом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 198 том 4).

Згідно заповіту від 21 вересня 2021 року ОСОБА_2 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с. 206 том 4).

04 квітня 2023 року спадкоємиця за заповітом ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратьєва В.М., у якого перебуває спадкова справа № 70478778 за померлою спадкодавицею ОСОБА_2 (а.с. 209 том 4).

17.10.2023 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції залучено правонаступницю позивача ОСОБА_2 - спадкоємицю ОСОБА_3 (а.с. 175-176 том 4).

05.12.2023 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції залучено у якості третьої особи у справі - спадкоємицю ОСОБА_4 (а.с. 225-226 том 4).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20) зазначено: «тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Відповідно до ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 490/7474/18 (провадження № 61-16535св19) зазначено, що: «статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольняючи позовні вимоги про розірвання договору та визнання права власності та вважаючи, що наявні правові підстави для розірвання договору довічного утримання, у зв`язку з тим що відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань за договором довічного утримання, не сплачувала щомісячні платежі визначені у договорі.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання щодо сплати ОСОБА_6 одноразового платежу у розмірі 50 000 грн (відповідно до п. 9 договору) та щомісячних платежів у розмірі 650 грн (з урахуванням індексації в порядку встановленому чинним законодавством). Зазначені обставини підтверджуються квитанціями та виписками по рахунках.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач зобов`язання за договором довічного утримання належно виконала, оскільки здійснювала щомісячні оплати за договором, тобто її дії щодо здійснення платежу (відправки коштів) є підтвердження виконання договору.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 не надала суду жодного належного доказу виконання своїх зобов`язань за період січень, травень, червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та січень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень, листопад 2017 року, а саме доказів перерахунку коштів на банківські рахунки які були відкриті на ім`я позивача або доказів направлення коштів на ім`я позивача шляхом поштового переказу, оскільки в матеріалах справи містяться копії відповідних квитанції щодо переказу грошових коштів від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с. 111-161 том 4).

Оскільки, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно на виконання умов договору довічного утримання відповідачкою здійснено переказ грошових коштів 28.12.2015 року (за січень 2016 року) у розмірі 910 грн, рахунок отримувача № 9 (а.с. 222 том 2).

У 2016 році відповідачем було здійснено грошові перекази, в тому числі у спірний період: 22.05.2016 року у розмірі 980 грн (а.с. 222 том 2), 19.06.2016 року у розмірі 980 грн (а.с. 222 том 2), 13.09.2016 року у розмірі 980 грн (а.с. 226 том 2), 10.10.2016 року у розмірі 980 грн (а.с. 227 том 2), 15.11.2016 року у розмірі 980 грн (а.с. 226 том 2), 10.12.2016 року у розмірі 980 грн (а.с. 226 том 2). Вказані перекази були зараховані на рахунок № НОМЕР_12 .

У 2017 році відповідачем було здійснено грошові перекази в тому числі у спірний період: 06.01.2017 року у розмірі 980 грн (а.с. 229 том 2), 09.05.2017 року у розмірі 980 грн (а.с. 231 том 2), 11.09.2017 року у розмірі 980 грн (а.с. 234 том 2), 12.10.2017 року у розмірі 980 грн (а.с. 234 том 2), 08.11.2017 року у розмірі 980 грн. Вказані перекази були зараховані на рахунок № НОМЕР_12 (а.с. 235 том 2).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка протягом 2018-2020 років продовжувала сплачувати грошові поштові перекази на користь ОСОБА_2 навіть після винесення оскаржуваного заочного рішення, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 236-247 том 2).

Доводи представника позивача про те, ОСОБА_2 ніколи не розміщувала та не користувалась рахунками № НОМЕР_12 та № НОМЕР_15 в ГУ АТ Ощадбанк м. Київ, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

У матеріалах справи є лист АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2021 року (а.с. 68 том 3), відповідно до якого платежі у 2016 році та 2017 році на користь позивача ОСОБА_2 відбувались, але обліковуються на внутрішньобанківському рахунку. При цьому банком не повідомлено про помилку в реквізитах ні позивачу - ОСОБА_2 , ні відповідачу - ОСОБА_1 , та не повернуто грошові кошти відповідачу у зв`язку з їх незарахуванням.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що умовами договору довічного утримання не зобов`язано відповідача з`ясовувати причини не надходження на рахунок позивача ОСОБА_2 щомісячно грошових коштів від відповідача або їх розшук.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , у 2014 році змінились рахунки у Ощадбанку, у зв`язку з чим відповідачка зв`язалась з позивачкою та просила надати їй нові банківські реквізити поточного рахунку ОСОБА_2 , однак остання сказала, щоб ОСОБА_1 платила, як і раніше, бо ОСОБА_2 не знає нічого щодо нових рахунків в Ощадбанку. ОСОБА_1 звернулась до філії Ощадбанку, щоб провести банківський переказ на користь ОСОБА_2 , надала для огляду договір довічного утримання, на підтвердження раніше виконаних банківських переказів надала банківські квитанції та пояснила, щодо ситуації, яка склалась. Працівник Ощадбанку взяла у ОСОБА_1 попередню платіжну квитанцію «за старими реквізитами» та заповнила сама нові реквізити. Таким чином ОСОБА_1 у 2014 році перерахувала гроші кошти на користь ОСОБА_2 за «новими реквізитами». Гроші ОСОБА_1 не повертались. Наступні банківські перекази на користь ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_1 робила шляхом надання працівнику Ощадбанку попередньої банківської квитанції за новими реквізитами 2014 року (а.с. 177-181 том 2).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2015 році відповідачка ОСОБА_1 , з огляду на ситуацію яка склалась у зв`язку з АТО, підписала угоду та договір з «Фондом допомоги Орєхової» та з ФОП ОСОБА_5 щодо договору довічного утримання щодо ОСОБА_2 на випадок, якщо з причин АТО відповідачка буде тимчасово не взмозі виконувати умови договору довічного утримання. Згідно з домовленостями ОСОБА_1 передала 25 000 грн ФОП ОСОБА_5 на цілі для виконання Договору довічного утримання від 31.05.2010 року. Тому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_2 була змушена витрачати пенсію на ліки та піклуватися про себе сама, оскільки відповідачка ОСОБА_1 проживала на території, яка не підконтрольна Україні

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для розірвання договору довічного утримання і визнання за позивачем права власності на спірну квартиру відсутні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем доведено належне виконання зобов`язань, передбачених договором довічного утримання.

Наявність факту порушення зобов`язання є підставою позову, який повинен довести позивач у справі. Проте позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем зобов`язання за договором довічного утримання, що виключає можливість застосування п. 1 ч. 1 статті 755 ЦК України до спірних правовідносин, як підстави розірвання цього договору.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, дав не вірну оцінку доказам наявним у матеріалах справи та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору довічного утримання та визнання права власності. Отже в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.06.2019 року скаржником сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3171,60 грн (а.с. 228 том 1, а.с. 6 том 2). За подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 31.08.2021 року судовий збір підлягав сплаті у розмірі 4228,80 грн (а.с. 108 том 2).

Враховуючи вимоги зазначених норм, з ОСОБА_3 (яка є правонаступником ОСОБА_2 ) на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витраті зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та касаційної скарги у розмірі 7400 грн 40 коп..

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині розірвання договору довічного утримання та визнання права власності не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 (правонаступник - ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , державний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (яка є правонаступником ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витраті зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та касаційної скарги у розмірі 7400 (сім тисяч чотириста) грн 40 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «11» березня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник