П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м. Київ

Справа №369/9491/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/11540/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Фінагеєвої І.О. 17 квітня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

В С Т А Н О В И В

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, в якому просив стягнути 19057, 32 грн інфляційних втрат та суму 3% річних

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2021 року у справі № 369/1972/21 позовні вимоги року ОСОБА_1 до ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено повністю. Ухвалено стягнути з ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2020 року по 02 вересня 2021 року (включно) в сумі 130347, 80 грн та заробітну плату за листопад 2020 року в сумі 4859, 23 грн, проте рішення суду негайно виконане не було, а тому має місце невиконання грошового зобов`язання відповідачем перед позивачем тривало у період з 07 жовтня 2022 року по 04 березня 2023 року, тобто 145 днів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що приписи ч.2 ст. 625 ЦПК України до трудових відносин не застосовуються, про що свідчить іже усталена практика Верховного Суду.

Крім того, позивачем не було надано відомостей про звернення рішення до примусового виконання та докази того, що рішення суду не було виконане.

Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій він вказує, що судом першої інстанції було порушено процесуальні норми, в результаті не дотримано основних принципів судочинства, що призвело до прийняття незаконного рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що судом не було забезпечено процесуальної можливості позивачу заперечити доводи і міркування відповідача у відзиві шляхом подачі до суду відповіді на відзив і вказівкою суду на завчасно подані докази у справі, в тому числі щодо виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Судом першої інстанції було проігноровано ту обставину, що ні позовна заява, ні розрахунок позовних вимог не мають відношення до будь-якого заробітку позивача, а позовні вимоги стосуються несвоєчасного виконання грошового зобов`язання , що виникло та підтверджено ухвалою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року в результаті протиправного невиконання іншого рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року.

Звертає увагу, що судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення було покладено рішення Києво-Святошинського районного суду від 02 вересня 2021 року, яким вирішено було трудовий спір. При цьому, судом було залишено поза увагою ухвалу Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року, за яким стягнуто з відповідача було стягнуто 290551, 80 грн компенсації позивачу за невиконання рішення суду від 02 вересня 2021 року, що є відмінними від трудового спору і пов`язано із затримкою виконання рішення суду. Тобто, судом неналежно було оцінено позовні вимоги та їх підстави, правовідносини між сторонами шодо несвоєчасного виконання ухвали суду було ототожнено з трудовими правовідносинами.

У зв`язку з викладеним, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Вказує, що посилання позивача на ту обставину, що йому не було забезпечено можливості подати відповідь на відзив, є безпідставними та необгрунтованими. У позивача було достатньо часу для подання таких документів, проте останній не скористався таким правом.

Вказує, що спірні правовідносини виникли на підставі трудового законодавства, сторони перебували у трудових, а не цивільно-правових відносинах, тому положення ст. 625 ЦК України у даній справі не підлягають застосуванню.

На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення ,а рішення суду першої інстанції без змін.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріалами справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2021 року № 369/1972/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю та ухвалено:

Визнано протиправним та скасовано наказ Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» від 17 грудня 2020 року № 195/1-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено з 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора в ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «ПУЩА-ВОДИЦЯ»;

Стягнуто з ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2020 року по 02 вересня 2021 року (включно) в сумі 130347, 80 грн.

Стягнуто з ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за листопад 2020 року, в сумі 4859, 23 грн

Стягнуто з ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908, 00 грн /а.с.34-37/.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2021 року в порядку ст. 236 Кодексу законів про працю України у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» середній заробіток у розмірі 290551, 80 грн /а.с.7-8/.

До позову відповідачем додано розрахунок інфляційних втрат в розмірі 15994,71 грн. та 3 % річних в розмірі 3062,61 грн., нарахованих позивачем на суму боргу 290401,80 грн. за період з 07 жовтня 2022 року по 04 березня 2023 року (а. с. 6).

08 лютого 2023 року та 04 березня 2023 року ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» виконало рішення суду, що підтверджено випискою по надходженням по картці від 06 червня 2023 року на загальну суму 290551,80 грн /а.с. 4,5/.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В порядку визначеному ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц погодилась з висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати такої допомоги, вказавши на правильне застосування норм матеріального права, враховуючи наступне.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) (п.32.1 постанови від 16 травня 2018 року).

Однак Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис ч. 2 ст. 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказані висновки були підтримані постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 127/3821/18, у якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь кошти за затримку виконання судових рішень на підставі ст. 625 ЦК України, та у якій Верховним Судом зазначено, що «після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум».

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору в даній справі є стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказував, що за наведених обставин наявні правові підстави для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки відповідачем несвоєчасно виконано рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з того, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правовідносини між сторонами у даній справі регулюються нормами трудового права, і ухвалене рішення суду не змінює характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі. До того нормами трудового законодавства визначена і відповідальність за невиконання рішення суду.

Враховуючи наведене відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у правовідносинах, що виникли між сторонами у справі. Таким чином доводи апеляційної скарги позивача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права слід визнати безпідставними.

Щодо посилань апеляційної скарги позивача стосовно позбавлення позивача можливості подати відповідь на відзив, колегія суддів вказує наступне.

В силу ч.ч.1,2.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Положеннями п.3 ч.1 ст. 43 ЦПК України визначено право учасників справи подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб

Відповідно до ч.4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Таким чином процесуальним законом визначений обов`язок відповідача направити копію відзиву учасникам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в позовній заяві зазначав свою адресу: АДРЕСА_1 . На зазначену адресу відповідачем 26 січня 2024 року було надіслано відзив на позову заяву.

Рішення суду першої інстанції було ухвалене 17 квітня 2024 року, тобто через майже через 3 місяці після надсилання відзиву.

А отже наведені позивачем обставини не вказують на допущені судом першої інстанції порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук