Справа № 570/1505/24
Номер провадження 2/570/725/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (підготовче судове засідання) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проживає та зареєстрований з 19.02.2004 року за адресою: АДРЕСА_1 . За тією ж адресою зареєстровані і відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак вони там не проживають уже тривалий час. Тому позивач звернувся до суду та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Ухвалою від 12 квітня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

Справу призначено до підготовчого судового засідання.

22.05.2024 року позивач подав до суду заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог.

Ухвалою від 22 травня 2024 року позовні вимоги щодо ОСОБА_4 виділено у самостійне провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі. Позов підтримує, просить його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви позов визнає, просить справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви позов визнає, просить справу розглядати без його участі.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судом, позиція сторін.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач зареєстрований з 19.02.2004 року за адресою: АДРЕСА_2

20.02.2024 року між Квасилівським колективним підприємством «Житловик-I» (наймодавцем) та позивачем, як наймачем, укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до п.1.1. якого надано позивачу і членам його сім`ї:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сестра;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , брат,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сестра,

у користування житло - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 43 кв.м.

Згідно із довідкою від 14.02.2024 № 4507, виданою Департаментом ЦТ та ЗНАП Рівненської міської ради у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані позивач та відповідачі, а саме:

1. Відповідач 1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована з 10.12.2002,

2. Відповідач 2 - ОСОБА_2 , 22.02.1990 зареєстрований з 27.04.2006,

3. Відповідач 3 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 17.07.1999,

4. Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований з 19.02.2004.

Відповідачка ОСОБА_4 - рідна сестра позивача, за місцем реєстрації не проживає уже більше ніж 12 років, у зв`язку із створенням власної сім`ї та вибуттям на постійне проживання до свого чоловіка за адресою: АДРЕСА_4 .

Факт проживання ОСОБА_4 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , підтверджено довідкою № 217/02-13/24 від 14.02.2024 року, виданою Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області.

Відповідач ОСОБА_2 - брат позивача, також не проживає за місцем реєстрації з 2020 року, що стверджується довідкою Квасилівського КП «Житловик-І» від 21.02.2024 № 22. ОСОБА_2 також створив власну сім`ю та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 - брат позивача, теж не проживає за місцем реєстрації з 2020 року, що стверджується довідкою Квасилівського КП «Житловик-І» від 21.02.2024 № 23. ОСОБА_3 проживає з 2020 року із дружиною та дітьми за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідачі не цікавляться квартирою за адресою АДРЕСА_1 , не користуються нею, не утримують квартиру, не сплачують комунальні послуги, будь- яке майно відповідачів у квартирі відсутнє.

Фактично за комунальні послуги сплачує лише позивач. Зокрема, ним був укладений договір реструктуризації заборгованості за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, копію якого додано до матеріалів справи (а.с.12).

Будь-яких перешкод відповідачкам у користуванні житлом позивач не чинив.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали суду заяви про визнання возову.

Норми законодавства, які застосовує суд.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом статтей 71 , 72 ЖК Української PCP наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Як роз`яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української PCP ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це (ст. 107 ЖК України). На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

Термін "житло" за тлумаченням ЄСПЛ означає насамперед місце, де особа є "вдома", та те, що основним для суду в розрізі застосування статті 8 Конвенції є встановлення аспекту важливості об`єкту (помешкання) для особи, задоволення її потреб, а не характеристика самого об`єкту.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що відповідачі не беруть участі у витратах на утримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не приймають участі в ремонті квартири, в оплаті за житлово-комунальні послуги, між сторонами відсутні усні чи письмові домовленості про порядок користування квартирою.

Висновки суду.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №209/2642/18).

Судом з`ясовувалось питання тривалості відсутності відповідачів у квартирі, чи не втратила особи інтерес до проживання у спірній квартирі, наявності чи відсутності перешкод у доступі до проживання в цій квартирі, чи справедливим буде визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в якому зареєстрована.

Позивачем доведено факт не просто тимчасової, а постійної тривалої відсутності відповідачів за місцем реєстрації. Також, судом не встановлено обставин, які б свідчили про створення з боку позивача чи інших осіб перешкод відповідачам у проживанні в даній квартирі. Інших поважних причин не проживання відповідачів в квартирі не встановлено. Спільним побутом позивач та відповідачі не пов`язані. Реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачеві у користуванні квартирою, через створення додаткового фінансового тягаря.

Відповідачів вибули на інше постійне місце проживання.

Таким чином, позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення, є обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення.

Позивач не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідачів на його користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі волі позивача. Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задоволити повністю.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 29.12.2015 р. Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області) визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_5 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 29.12.2015 р. Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області, зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_5 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 25 травня 2024 року.