Справа № 509/4260/24
04 грудня 2024 року смт Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом
Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»,
третя особа: Овідіопольський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
звільнення майна з-під арешту,-
22 липня 2024 року позивачка звернулась до суду із зазначеною вище позовною заявою, в якій просить суд зняти арешт з садового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановами відділу державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ про арешт майна боржника від 15.02.2012 року у виконавчому провадженні № 25789066.
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є новим іпотекодержателем нерухомого майна, а саме: садового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстраційним № 2465.
Натомість, в процесі нотаріального оформлення правочину щодо задоволення права вимоги по кредитному договору за рахунок предмета іпотеки стало відомо про наявність арешту за реєстраційним номером обтяження 12169356 від 15.02.2012 року, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 25789066 від 04.01.2012 року, накладений відділом державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та арешту за реєстраційним номером обтяження 12169453 від 15.02.2012 року та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 25789066 від 04.01.2012 року, накладений відділом державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки, вказані арешти накладені в інтересах попереднього кредитора ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», який вже відступив права вимоги за Іпотечним договором та в рамках виконавчого провадження № 25789066, відкритого 07.04.2011 року вже після 04.06.2006 року дати реєстрації іпотеки в Державному реєстрі іпотек, позивачка вважає, що вона як іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, накладеного в інтересах попереднього іпотекодержателя.
Позивачка та її представник, адвокат Смолка О.В. в судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Представник відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в судового засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі.
Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:
За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 4 ЦПК України)
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.
Судом встановлено, що 04.06.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного округу Одеської області Куркан Н.Ф. за реєстраційним № 9231.
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 ;
садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
04.04.2011 року Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (правонаступник ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ») звертається до Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області із вищезазначеним Виконавчим написом з метою його примусового виконання.
07.04.2011 року Відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 25789066 на виконання Виконавчого напису № 144 від 15.01.2008 року.
04.01.2012 року Постановою Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області в рамках виконавчого провадження № 25789066 накладено:
Арешт за реєстраційним номером обтяження 12169356 від 15.02.2012 року, на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Арешт за реєстраційним номером обтяження 12169453 від 15.02.2012 року, на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, 25.09.2012 року постановою Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ухвалено повернути виконавчий напис стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату ухвалення рішення).
11.06.2024 року представником позивачки отримано відповідь від Овідіопольського відділу ДВС, якою підтверджено вищезазначені обставини та зазначено, що матеріали виконавчого провадження № 25789066 знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання.
ВП № 25789066 завершено 25.09.2012 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату ухвалення рішення) про що було винесено відповідну Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, повторно на примусове виконання виконавчий лист не пред`являвся, крім того, оригінал виконавчого напису знаходиться у Позивача.
Відповідно до Постанови від 25.09.2012 року, в порядку ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату ухвалення рішення) стягувачу було повідомлено про неможливість реалізації арештованого майна на прилюдних торгах та запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізоване майно.
Постановою від 25.09.2012 року встановлено, що у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця, Стягувач письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно.
ВП № 25789066 було завершене 25.09.2012 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату ухвалення рішення), арешти в порядку ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція Закону) не скасовано.
З цього моменту, до позивачки перешли всі права та обов`язки Кредитора та Іпотекодержателя, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
10.12.2019 року позивачкою надіслано ОСОБА_2 іпотечну вимогу про виконання порушеного кредитного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на позивачку, у випадку невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань.
17.04.2020 року ОСОБА_2 надано позивачці нотаріальну згоду на задоволення права вимоги по кредитному договору за рахунок предмета іпотеки, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. за реєстраційним № 2992.
Крім того, судом встановлено, що зазначені арешти накладені в інтересах попереднього кредитора ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», який відступив права вимоги за Іпотечним договором та в рамках виконавчого провадження № 25789066, відкритого 07.04.2011 року, тобто, вже після 04.06.2006 року дати реєстрації іпотеки в Державному реєстрі іпотек.
Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» встановлюється, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд звільняє з-під арешту іпотечне майно.
Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17.
За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до рекомендацій п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.
Положеннями ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, а у всіх інших випадках відповідно до ч.5 ст.59 цього ж Закону арешт може бути знятий з усього майна боржника або його частини за рішенням суду.
Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» усі дії в рамках виконавчого провадження здійснюються виключно стосовно майна, яке належить боржнику.
Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Приписами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У зв`язку з викладеним, суд встановив, що ОСОБА_1 є іпотекодержателем нерухомого майна, право якої зареєстровано в установленому законом порядку. Водночас, у ОСОБА_2 відсутні кредитні зобов`язання перед АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», на користь якого було накладено арешти. Скасування зазначених арештів не порушує прав попереднього кредитора, АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» але натомість порушує права позивачки як нового іпотекодержателя.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачка обґрунтовано звернулась із позовом за захистом свого порушеного права, її право підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, тому суд задовольняє позов в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.258, 259, 263 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 328, 386, 391 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», ОСОБА_2 , третя особа: Овідіопольський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення майна з-під арешту задовольнити в повному обсязі.
Зняти арешт за реєстраційним номером обтяження 12169356 від 15.02.2012 року, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 25789066 від 04.01.2012 року, накладений відділом державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Зняти арешт за реєстраційним номером обтяження 12169453 від 15.02.2012 року, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 25789066 від 04.01.2012 року, накладений відділом державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: А.І. Бочаров