ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання Кисловської О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики

встановив:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Самойленко Валентин Іванович, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

04 вересня 2023 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в борг 164633 грн. 14 коп., а відповідач зобов`язався повернути вказані кошти в строк до 10 червня 2024 року щомісячними платежами в розмірі 16000 грн. 00 коп. Однак, станом натепер, відповідач грошові кошти позивачу не повертає та ухиляється від добровільного виконання, взятих на себе, зобов`язань.

У зв`язку із цим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 164 633 грн. 14 коп. та зазначити у рішенні про нарахування пені, визначеної договором позики, на суму заборгованості до моменту виконання рішення.

28 грудня 2023 року, була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

В судовому засіданні, проведеному 22 липня 2024 року, представник позивача - адвокат Самойленко В.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не надав, в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши при цьому, що грошові кошти у сумі 30 000 грн ним було перераховано на рахунок позивачки, однак належних доказів, які підтверджували цю обставину, суду не надав. Після надання своїх пояснень просив суд відкласти судове засідання, надавши йому час для надання суду відповідних доказів щодо часткового погашення заборгованості позивачці.

На подальші судові засідання призначені на 09 год. 30 хв. 07 серпня 2024 року та 13 год. 30 хв. 03 жовтня 2024 року відповідач не з`явився, надавши заяву про відкладення розгляду справи, в якій зокрема зазначив, що перебуває в ТЦК з метою оновлення військово-облікових документів, однак підтверджуючих документів, які підтверджували цю обставину суду не надав.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Самойленко В.І. в судові засідання призначені на вищезазначені да не з`явилися, надавши заяви про проведення судових засідань за їх відсутності, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, з`ясувавши позицію позивача та відповідача щодо проведення судового засідання, дослідивши при цьому їх заяви, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що сторона по справі (заявник, позивач чи відповідач) зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника, відповідача та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип юридичної визначеності як складова частина конституційного принципу верховенства права зобов`язує відповідача або його представника самостійно цікавитися перебігом розгляду справи в суді.

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2019 року (справа № 910/12842/17) дійшов до висновку що, у разі відсутності представника з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні, суд має виходити з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин його неявки у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що справу можливо вирішити за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Неявка відповідача в судове засідання не є перешкодою для вирішення справи по суті.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з Договором позики, укладеним 04 вересня 2023 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та власноручно написаною 04 вересня 2023 року ОСОБА_2 розпискою, останній отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 164633 грн. 14 коп., які зобов`язався повернути в строк до 10 червня 2024 року щомісячними платежами в розмірі 16000 грн. 00 коп. або на першу вимогу позикодавця (позивача) (п. 6.1 Договору позики, розписка). Вказана обставина не заперечувалася сторонами у справі в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У договорі позики та розписці вказано, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 грошові кошти в строк до 10.06.2024 року або на її першу вимогу.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти ОСОБА_1 , зокрема, і в частині перерахування 30 000 грн на її рахунок, про що відповідач наголошував в судовому засіданні, суду не надано, відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду вказаної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги.

Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються.

Суд бере до уваги як належні, допустимі, достовірні і достатні докази договір позики та розписку від 04 вересня 2023 року, надані позивачем, складання, підписання та зміст яких повністю визнано відповідачем, та не спростовуються іншими матеріалами справи.

Таким чином, умова договору позики про повернення грошей позичальником до цього часу не виконана, ОСОБА_2 позичену суму позикодавцю не повернув, у зв`язку з чим сума позики в розмірі 164633 грн. 14 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено правовий висновок, відповідно до якого, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У правових висновках про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 ,зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Щодо вимоги позивача про зазначення у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатом розгляду цієї справи, про нарахування передбаченої пунктом 8 Договором позики пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення на суму заборгованості до моменту фактичного виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного стану в разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Враховуючи викладене, вимога позивача про зазначення у резолютивній частині рішення про нарахування пені на суму заборгованості до моменту фактичного виконання рішення суду, задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1646,33 грн. сплаченого судового збору

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 629, 1047, 1049, 1050, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленка Валентина Івановича до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 борг за договором позики в розмірі 164 633 грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати, а саме: 1 646 грн. 33 коп. сплаченого судового збору.

В задоволенні вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленка Валентина Івановича щодо нарахування пені на суму 164633 грн. 14 коп. органом, який здійснює примусове виконання рішення суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Ю.М. Гніздилов