Справа № 143/578/23
Провадження № 22-ц/801/2295/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 рокуСправа № 143/578/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) справу № 143/578/23 за первісним позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за законом та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Погребищенської міської ради про визнання права власності,

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.09.2024, -

в с т а н о в и в :

21.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (вх № 2609/23-вх) до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом: двох земельних ділянок розмірами 0,43 га для ведення особистого селянського господарства, 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, сукупним загальним розміром 0,68 га по АДРЕСА_1 , що належали на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; житловий будинок в АДРЕСА_1 , інвентарна справа № 596-22-ТП, загальною площею 54,0 кв. м., що належав на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , який до дня своєї смерті проживав в АДРЕСА_1 .

22.03.2002 ОСОБА_4 на користь позивача зробив особисте розпорядження у формі заповіту, зареєстрованого в Довгалівській сільській раді Погребищенського району Вінницької області. Крім позивача інших осіб, які б мали право на успадкування майна, немає. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається з двох земельних ділянок розмірами 0,43 га для ведення особистого селянського господарства, 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, як спадкоємець за заповітом на спадкове майно після смерті спадкодавця, в передбачений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подав заяву до нотаріального органу про прийняття спадщини. Після його звернення до нотаріального органу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області прийнято рішення у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2022, у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку за життя спадкодавця ОСОБА_4 не були виготовлені, а на померлих дані документи відповідні органи не видають.

/т. 1 а. с. 1-2/

25.10.2023 третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пересунько О.В.,звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , Погребищенської міської ради про визнання права власності, в якому просила визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 право власності на приватний будинок АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який являється дідом ОСОБА_2 по материнській лінії. Спадкодавець ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав дочку ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_1 , на ім`я якого за життя спадкодавець залишив заповіт.

10.01.2006 відкрито спадкову справу, проте, після її відкриття, ОСОБА_1 за заповітом не вчинялось жодних дій. Після смерті діда залишився приватний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за якою мешкає та зареєстрована третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на теперішній час та проживала разом з матір`ю та зі своїм дідом на момент його смерті, а також здійснювала догляд за дідом та матір`ю, несла фінансові затрати з утримання будинку та присадибної ділянки.

Протягом останніх 18 років ОСОБА_2 проживала разом зі ОСОБА_4 у зазначеному приватному будинку, як і продовжує проживати в ньому зараз, здійснювала постійний догляд за дідом та вчиняла дії щодо його поховання, несла фінансові затрати щодо догляду та в подальшому і на поховання померлого, та є спадкоємцем за правом представлення по материнській лінії (стаття 1266 ЦК України), та по закону другої черги, як онука померлого (стаття 1262 ЦК України), та четвертої черги, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини ОСОБА_2 не заявила відмову від неї (стаття 1273 ЦК України).

/т.1 а. с. 67-107/

25.10.2023 ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пересунько О.В., заяву про застосування строку позовної давності до вимог первісного позивача, в якій просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку в порядку спадкування за законом, у зв`язку з тим, що первісний позивач був обізнаний про його право спадкування за заповітом із 2005 року, про що свідчить відкриття спадкової справи, але не прийняв її та втратив право на спадкування за законом у продовж 3-х років із дати виникнення такого права

/т. 1 а. с. 108-109/.

Ухвалою суду від 01.03.2024 задоволено клопотання ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пересунько О. В., про поновлення процесуального строку; залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі № 143/578/23 за позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за законом; прийнято до провадження позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Погребищенської міської ради про визнання права власності; об`єднано позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Погребищенської міської ради про визнання права власності з позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за законом, у одне провадження; повернуто до стадії підготовчого провадження у розгляді цивільної справи №143/578/23

/т. 2 а. с. 120-122/.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.09.2024 в задоволенні позову ОСОБА_1 та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 відмовлено.

/т. 2 а. с.157-164/.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу (вх № 10099 від 14.10.2024), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 спадщину за заповітом у встановлений законом строк прийняв, шляхом подання 10.01.2006 відповідної заяви про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину; ОСОБА_1 не є особою, яка прийняла спадщину відповідно до заповіту, так як не вчиняв жодних дій з 2006 по 2022 рік, що позбавляє його у подальшому здійснювати спадкування. ОСОБА_1 не скористався правом на спадкування за заповітом у встановлений законодавством строк та не оспорював прав ОСОБА_2 , яка здійснювала догляд за будинком та несла всі фінансові витрати по його утриманню; судом не було взято до уваги й те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем по праву представлення по материнській лінії по першій черзі, та по четвертій черзі спадкування за законом, як особа, що проживала більше як 5 років із спадкодавцем, здійснювала його догляд із своєю матір`ю та проживає та зареєстрована за адресою спадкового майна по сьогодні, є особою, яка прийняла спадщину в порядку статті 1264 ЦК України, статей 1266, 1268 ЦК України; відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем (постанова ВС від 1.07.2024 по справі № 461/7330/15-ц); судом першої інстанції не враховано те, що при кровному споріднені законодавчо не встановлено необхідності доводити проживання однією сім`єю. Крім того, факт проживання підтверджується показами свідків, зокрема Полюх сусідки. ОСОБА_2 також несла фінансові витрати по утриманню будинку та надано відповідні квитанції, яким не надано оцінки місцевим судом; не надано судом першої інстанції також оцінки заяві ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності.

В апеляційній скарзі (вх № 10378 від 21.10.2024) ОСОБА_1 посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що при житті ОСОБА_4 22.03.2002 уклав заповіт, посвідчений секретарем Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_1 .. Місцевим судом не досліджувались матеріали спадкової справи № 03/2006, заведеної Погребищенською державною нотаріальною конторою Вінницької області від 10.01.2006. Із заповіту від 22.03.2002 вбачається, що при його складенні невірно зазначено розмір земельних ділянок, вказується про земельну ділянку площею 0,61 га, а не про земельні ділянки різного цільового призначення, розмірами 0,43 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку. Також заповіт, зареєстрований Вінницькою філією Інформаційного центру МЮ України 26.10.2006, тобто через чотири роки шість місяців чотири дні після його укладання та по сливу одного року трьох місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ; судом не надано оцінки обставинам недостовірно зазначених даних в заповіті від 22.03.2002, не зазначення усієї спадкової маси, що залишилась після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , тому, що відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу; судом не враховано те, що записи у погосподарських книгах обліку визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (інформаційний лист ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

У строк встановлений судом відзиви на апеляційні скарги не надходили.

26.11.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшла заява (вх № 4963) ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутності. У поданій заяві ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ..

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_1 ..

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційних скарг, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

Щодо ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області 11.07.2005

/т. 1 а. с. 6/

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.05.2023

/т. 1 а. с. 6 на звороті/.

ОСОБА_4 за життя зробив заповітне розпорядження, яким заповів на ім`я свого сина ОСОБА_1 належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями та присадибну земельну ділянку площею 0,61 га в селі Довгалівка Погребищенського району Вінницької області та рахунок № НОМЕР_3 по вкладу, що знаходиться на зберіганні в касі № 2893/031 села Довгалівки. Заповіт посвідчений 22.03.2002 секретарем Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області ОСОБА_6 , зареєстрований в реєстрі за № 40. Згідно з копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 7043412 від 26.10.2006 до спадкового реєстру 26.10.2006 реєстратором Вінницької філії Інформаційного центру Міністерства юстиції України Гусар Г. М. внесено реєстраційний запис про реєстрацію заповіту за № 40948437, номер у реєстрі нотаріальних дій: 40, заповідач: ОСОБА_4

/т. 1 а. с. 7, 7 зворот/.

Відповідно до копії архівного витягу з рішення Довгалівської сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області 9 сесії 22 скликання від 29.08.1997 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» у списку за № 206 значиться ОСОБА_4 : загальна площа у приватній власності та постійному користуванні 0,68; передається у приватну власність 0,68; для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25, для особистого підсобного господарства 0,43

/т. 1 а. с. 8/.

Згідно погосподарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді на день смерті спадкодавець ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області від 30.09.2022 №№ 8-116, 8-117

/т. 1 а. с. 14, 14 на звороті/.

Згідно виписки з погосподарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді: особовий рахунок № НОМЕР_4 , № за земельною кадастровою книгою 262 головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у його приватній власності перебували житловий будинок 1958 року будування, та земельна ділянка загальною площею 0,68 га, у т.ч.: для будівництва, обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення ОСГ 0,43 га

/т. 1 а. с. 9/.

Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого 21.11.2022 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 за замовленням ОСОБА_1 , домоволодіння за вищевказаною адресою складається з житлового будинку загальною площею 54,0 кв. м, житловою площею 28,3 кв. м (літера А); веранди (літера а), ганку, літньої кухні (літера Б), ганку, сараю (літера В, в), погріба з шиєю (літера Г), криниці (номер 1), огорожі (номер 2, 3), воріт (номер 4) /т. 1 а. с. 10-12/.

Щодо прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 .

Згідно копії матеріалів спадкової справи № 03/2006 від 10.01.2006 щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , у встановлений законом строк, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, подавши 10.01.2006 заяву про прийняття спадщини до Погребищенської державної нотаріальної контори /т. 1 а. с. 31/.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 3008421 від 10.01.2006 вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 38385850, номер у нотаріуса 3, місце заведення Вінницька обл., Погребищенський район, Погребищенська державна нотаріальна контора, дата заведення 10.01.2006, спадкодавець ОСОБА_8 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 10.01.2006 /т. 1 а. с. 34/.

30.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просить видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом

/т. 1 а. с. 36/.

30.11.2022 державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О. В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 436/02-31, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на житловий будинок та присадибну земельну ділянку відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на них спадкодавця ОСОБА_4

/т. 1 а. с. 39/.

Щодо наявності спадкоємців за законом та прийняття ними спадщини.

Судом також встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім сина ОСОБА_1 , мав дочку ОСОБА_9 , яка являється матір`ю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 .

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_4 та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_5 /т. 1 а. с. 83/, копією свідоцтва про одруження між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 серії НОМЕР_6 , з якого вбачається, що після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині « ОСОБА_12 » /т. 1 а. с. 82/, копією свідоцтва про народження ОСОБА_13 серії НОМЕР_7 /т. 1, а. с. 84/, копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 серії НОМЕР_8 , з якого вбачається, що після укладення шлюбу присвоєне присвоєно прізвище дружині « ОСОБА_15 » /т. 1 а. с. 86/.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 /т. 1 а. с. 80/.

Згідно копії відповіді від 14.08.2023 № 8-23 старости Довгалівського старостинського округу Томчука О. М. на адвокатський запит адвоката Пересунько О. В. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа з 2022 року. Старостою ОСОБА_16 на вказаний запит надано витяг з по господарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді, згідно якого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спірному домогосподарстві був зареєстрований та проживав один. Також у вказаній відповіді зазначено, що Довгалівський старостат не є організацією, яка приймає оплату за комунальні послуги, тому надати інформацію з цього приводу не можуть

/т. 1 а. с. 88-90/.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, оскільки позивач 10.01.2006 прийняв спадщину за заповітом, подавши відповідну заяву до нотаріального органу, та відповідно до приписів статті 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен був розглянути заяву спадкоємця про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції. ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про визнання за ним права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом, однак належних та допустимих доказів того, що він як спадкоємець на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину саме в порядку спадкування за законом суду не надано, а тому суд не вправі виходити за межі цих вимог.

Також суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з тих підстав, що рідна дочка ОСОБА_4 - мати третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщину не прийняла, оскільки на момент його смерті не була зареєстрована та не проживала у господарстві спадкодавця, також у встановлений законом шестимісячний строк не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Належних та допустимих доказів проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 суду не надала.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК).

Суд першої інстанції вірно встановив ту обставину, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_1 звернувшись відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, а тому не є особою, що її прийняла за законом, апеляційний суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом від 10.01.2006 /т. 1 а. с. 31/, а тому в розумінні частини першої статті 1269 ЦК України ОСОБА_1 є особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Аналіз частини першої статті 1269 ЦК України свідчить про те, що законодавець пов`язує факт прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, з подачею нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини.

При цьому, стаття 1269 ЦК України вимагає від спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, подали заяву про прийняття спадщини, що ОСОБА_1 було дотримано.

Подання ОСОБА_1 заяви до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини від 10.01.2006 суд розцінює як прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4 відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не є особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , так як не вчиняв жодних дій по оформленню спадщини з 2006 по 2022 рік, що позбавляє його у подальшому здійснювати спадкування, колегія суддів відхиляє, оскільки спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 ЦК України (постанова ВС від 22.03.2023 у справі №463/6829/21-ц).

У справі встановлено, що ОСОБА_4 за життя зробив заповітне розпорядження, яким заповів на ім`я свого сина ОСОБА_1 належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями та присадибну земельну ділянку площею 0,61 га в селі Довгалівка Погребищенського району Вінницької області та рахунок № НОМЕР_3 по вкладу, що знаходиться на зберіганні в касі № 2893/031 села Довгалівки. Заповіт посвідчений 22.03.2002 секретарем Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області ОСОБА_6 , зареєстрований в реєстрі за № 40.

Відповідно до частини першої, третьої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

ОСОБА_1 зазначає про те, що в заповіті від 22.03.2002 не вказано адреси житлового будинку та точної площі земельної ділянки, її цільового призначення, що свідчить про те, що заповітом від 22.03.2002 не охоплено спадщину у вигляді житлового будинку в АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок розмірами : 0,43 га для ведення особистого селянського господарства; 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, сукупним загальним розміром 0,68 га по АДРЕСА_1 (у заповіті йде мова про одну присадибну земельну ділянку площею 0,61 га в селі Довгалівка).

Відповідно до частини першої статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Проте при розгляді справи суд першої інстанції не встановив, чи охоплюється заповітом від 22.03.2002, з огляду на наявні розбіжності, спадкове майно, на яке ОСОБА_1 просить визнати право власності в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 в тій частині, що він як спадкоємець по закону першої черги після смерті ОСОБА_4 має право на спадкування, оскільки спадкове майно, що є предметом спору у даній справі, не охоплено заповітом від 22.03.2002.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

ОСОБА_1 у встановлений законом строк, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, подавши 10.01.2006 заяву про прийняття спадщини до Погребищенської державної нотаріальної контори.

30.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом.

30.11.2022 державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О. В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 436/02-31, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на житловий будинок та присадибну земельну ділянку відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на них спадкодавця ОСОБА_4 ..

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок, на який позивач та третя особа просять визнати право власності збудовано у 1958 році /а. с. 9, 12/.

У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26.08.1948), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26.08.1948 та Постановою від 26.08.1948 підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Згідно виписки з погосподарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді: особовий рахунок № НОМЕР_4 , № за земельною кадастровою книгою 262 головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у його приватній власності перебували житловий будинок 1958 року будування /т. 1 а. с. 9/.

Отже, суд першої інстанції вірно встановивши факти прийняття позивачем спадщини та належності спадкодавцю на час відкриття спадщини на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у подальшому неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкових висновків, вдавшись в оцінку вчинюваним діям Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області у межах справи № 03/2006.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності колегія суддів відхиляє, оскільки заява про застосування строку позовної давності може бути подана лише сторонами у справі чи їх представниками, а тому треті особи не мають право на подання такої заяви. Без заяви сторони у справі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин (постанова ВС від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц).

ОСОБА_2 не є стороною за позовними вимогами ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для вирішення заяви про застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 ..

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

У постанові ВП ВС від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц зроблено правовий висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органи місцевого самоврядування відмовили спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

У справі встановлено, що відповідно до копії архівного витягу з рішення Довгалівської сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області 9 сесії 22 скликання від 29.08.1997 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» у списку за № 206 значиться ОСОБА_4 (так у документі): загальна площа у приватній власності та постійному користуванні 0,68; передається у приватну власність 0,68; для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25, для особистого підсобного господарства 0,43 /т. 1 а. с. 8/.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_4 за життя право власності на земельну ділянку оформив.

Ураховуючи викладене, Вінницький апеляційний суд зазначає те, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали ОСОБА_4 на підставі статей 1216, 1218 ЦК України. До складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.

З огляду на викладене, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав за вимогами про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає такими, що частково заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за закономз ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , інвентарна справа № 596-22-ТП, загальною площею 54,0 кв. м., що належав на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У решті позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю. В іншій частині рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.09.2024 підлягає залишенню без змін.

Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 ..

У позовні заяві ОСОБА_2 зазначає про те, що вона має право на спадкування після смерті її діда ОСОБА_4 як спадкоємець : (1) за правом представлення по материнській лінії (стаття 1266 ЦК України), (2) за законом другої черги, як онука померлого ОСОБА_4 (стаття 1262 ЦК України); (3) за законом четвертої черги, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України), оскільки протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини не заявила відмову від неї (стаття 1273 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції про те, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за законом першої черги (стаття 1261 ЦК України), відтак позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з підстав їх необґрунтованості.

Рідна дочка ОСОБА_4 - мати третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщину не прийняла, оскільки на момент його смерті не була зареєстрована та не проживала у господарстві спадкодавця, також у встановлений законом шестимісячний строк не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стосовно підстав позову в частині прийняття третьою особою спадщини після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за правом представлення (стаття 1262 ЦК України).

Твердження ОСОБА_2 про те, що судом не було взято до уваги, що вона є спадкоємцем по праву представлення по материнській лінії, колегія суддів відхиляє, оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 мати третьої особи ОСОБА_9 була жива, а тому у ОСОБА_2 не виникло право на спадкування за правом представлення відповідно до статті 1266 ЦК України.

Під спадкуванням за правом представлення розуміється особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом (та деяких інших осіб), коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини нібито заступає її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступенів, це означає, що у разі смерті до відкриття спадщини дітей спадкодавця, право на спадкування переходить до їхніх дітей (онуків спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини онуків спадкодавця, право на спадкування отримають їхні діти (правнуки спадкодавця) тощо (постанова ВС від 30.04.2024 у справі № 154/3846/20).

Стосовно підстав позову в частині прийняття третьою особою спадщини після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом другої черги, як онука померлого ОСОБА_4 (стаття 1262 ЦК України), та четвертої черги, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Посилання ОСОБА_2 на те, що факт проживання її матері ОСОБА_9 та третьої особи з спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується показами свідків, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки покази свідків не є самі по собі достатніми доказами на підтвердження факту проживання особи разом з спадкодавцем, адже відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (пункт 211 Наказу від 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (пункт 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5).

Згідно погосподарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді на день смерті спадкодавець ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області від 30.09.2022 №№ 8-116, 8-117 /т. 1 а. с. 14, 14 на звороті, 35, 35 зворот, 89-90/.

Отже, зазначені вище посилання ОСОБА_2 спростовуються матеріалами спадкової справи та наявними у справі доказами.

Суд першої інстанції правомірно послався й на те, що належних та допустимих доказів проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) ОСОБА_2 суду не надала.

Аргументи ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не враховано, що при кровному споріднені законодавчо не встановлено необхідності доводити проживання однією сім`єю, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначене суперечить пункту 211 Наказу від 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, пункту 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5 та положенням статті 1269 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 210/1609/15-ц вказано, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.»

Колегія суддів звертає увагу й на те, що позивачем не надано доказів звернення нею до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ..

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова ВС від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21).

З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними, відтак відсутні правові підстави для їх задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині їх пред`явлення до Погребищенської міської ради задоволенню не підлягають з тих підстав, що у справах даної категорії належним відповідачем є спадкоємець, який прийняв спадщину, у даному випадку ОСОБА_1 , а орган місцевого самоврядування, може виступати належним відповідачем у разі, якщо відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця, тому позов в цій частині пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволення позовних вимог. Тому, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права при вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.09.2024 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за закономскасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , інвентарна справа № 596-22-ТП, загальною площею 54,0 кв. м., що належав на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.09.2024 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 2.12.2024.