КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року

справа № 756/5826/21

провадження № 22-ц/824/3266/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Савіцькій Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - Топалової Олени Євгенівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 року, постановлене під головуванням судді Луценка О.М., у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання спільної сумісної власності та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини квартири особистою приватною власністю, поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право особистої власності на квартири, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з урахуванням заяв про збільшення та зменшення позовних вимог, ОСОБА_1 також просить встановити факт проживання однією сім`єю між чоловіком ОСОБА_1 та жінкою ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період часу 09.02.1996 року по 06.11.1997 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на частину вказаної квартири.

В обґрунтування вимог вказував, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.11.1997. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.02.2020 у справі №756/12630/19 шлюб розірвано. За час спільного проживання за спільні кошти набуто шляхом купівлі нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була оформлена на відповідача.

В червні 2021 ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила :

- визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на частину квартири АДРЕСА_2 ;

- в порядку поділу майна виділити у власність та визнати право власності ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 527 000,00 грн;

в порядку поділу майна шляхом взаємозаліку:

- виділити у власність та визнати право власності за ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_2 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на частину квартири АДРЕСА_2 ;

- виділити у власність та визнати право власності за ОСОБА_1 на грошові кошти в сумі 263 654,50 грн, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на грошові кошти в сумі 263 654,50 грн.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 обґрунтовано наступним. Вказувала, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 18.09.2003 за грошові кошти в розмірі 35 739,62 грн, частина з яких а саме 17 546,58 грн були її особистими, які вона отримала від продажу квартири АДРЕСА_3 . Отже, за твердженням позивача за зустрічним позовом частина спірної квартири є її особистою приватною власністю. А інша частина спірної квартири є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Окрім того, ОСОБА_2 стверджує, що грошові кошти в розмірі 527 000,00 грн також є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті ними в шлюбі. Отже, з максимальним урахуванням інтересів сторін, дитини та задля максимальної ефективності захисту прав на майно як позивача так і відповідача, позивач за зустрічним позовом пропонує наступний варіант розподілу спільного сумісного майна: шляхом взаємозаліку залишити у власності ОСОБА_2 частину спірної квартири, а відповідачу залишити у власності грошові кошти в сумі 263 654,50 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання спільної сумісної власності та поділ майна подружжя - задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю між чоловіком ОСОБА_1 та жінкою ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період часу з 09.02.1996 по 06.11.1997;

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право особистої власності на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини квартири особистою приватною власністю, поділ майна подружжя - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 7 500 грн.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення скасувати, постановити нове рішення яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Вимоги обґрунтовані тим, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення з 01.01.2004 року. Кодекс УРСР про шлюб та сім`ю не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу.

Апелянт вказує на відсутність належних доказів на підтвердження перебування сторін у сімейних відносинах. Вважає, що фотознімки, протокол допиту ОСОБА_4 , який є рідним братом позивача, не можуть бути належними доказами. ОСОБА_2 стверджує, що ніколи не проживала однією сім`єю із позивачем до укладення шлюбу.

Зазначає, що квартир АДРЕСА_4 придбана в квітні 1996 року, в той час сторони у шлюбі не перебували, а тому вказана квартира не є спільним майном.

Апелянт вказує, що1/2 частина квартири АДРЕСА_5 придбана за власні кошти, отриманих внаслідок продажу квартири, а тому є її приватною власністю.

Також зазначає, що кошти, у розмірі 527 309,00 грн, які знаходились на рахунку ОСОБА_1 є спільною власністю подружжя та заперечує факт повернення позивачем за первісним позовом половини коштів. Банківська виписка не є належним доказом на підтвердження заявленого, оскільки не містить підпису відповідальної особи, печатки установи.

Вважає, що здійснення поділу майна у варіанті, який зазначений у зустрічній позовній заяві ефективно вирішить спір.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що згідно роз`яснень, які містились в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватись згідно п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність». Відповідачем не надано доказів на спростування факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Вказує на відсутність доказів на підтвердження фінансової спроможності відповідача придбати однокімнатну квартиру та стверджує, що квартира придбана за кошти ОСОБА_1 . Також вказує, що позивачем перераховано відповідачу кошти у розмірі 400500 грн, що підтверджується випискою по рахунку. Вважає, що вимога про припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на частини квартири за адресою АДРЕСА_1 є порушенням положень ст. 368 Цивільного кодексу України, ч.ч. 4, 5 Сімейного кодексу України

В судовому засіданні 13.12.2024 року, 07.02.2024 року представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні 13.12.2024 року представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічному позову суд першої інстанції виходи із того, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю разом з ОСОБА_2 в період з 09.02.1996 по 06.11.1997; набуття квартири АДРЕСА_3 сторонами за час їх спільного проживання фактично однією сім`єю, коли вони не перебували у шлюбі між собою; положень ст. 60 СК України; а також доведеності повернення ОСОБА_1 частини спільних коштів ОСОБА_2 .

Колегія суддів погодитись із таким висновком суду не може.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано 07.11.1997 Центральним відділом реєстрації шлюбів з Державним центром розвитку сім`ї, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 53).

Сторони від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 54).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №756/12630/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві, актовий запис №1701 від 07.11.1997 (т. 1, а.с. 7, 57).

Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання запиту суду повідомило, що перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено:

- актовий запис №2446 про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 11.06.1988 Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- актовий запис №84 про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 , складений 08.02.1996 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- актовий запис №1701 про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений 07.11.1997 Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який був розірваний за рішенням 756/12630/19 Оболонського районного суду міста Києві від 10.02.2020;

- актовий запис №250 про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 30.06.2021 Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 2, а.с. 49).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2003 ОСОБА_2 набула на праві спільної сумісної власності квартиру за АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 52, 72-73). Відповідно до умов зазначеного договору продаж квартири здійснено за 35 739,00 грн.

Згідно з договором купівлі-продажу нерухомості від 05.04.1996 ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 94). Продаж квартири здійснено за 280 000 000 карбованців. 18.09.2003 ОСОБА_2 відчужила вказану квартиру ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу; продаж вчинено за 17 546,00 грн (т. 1, а.с. 95).

Як убачається з довідки про доходи №21055 від 30.06.2021, виданої ОСОБА_1 , останній працював в ТОВ з іноземними інвестиціями «Хенкель Баутехнік (Україна)» з 02.04.1998 по 05.05.2017 на посаді начальника відділу традиційної дистриб`юції та роботи з торговельними мережами. За період з січня 2000 року по грудень 2000 року йому нарахована заробітна плата в розмірі 14 896,21 грн (т. 1, а.с. 178). Відповідно до довідки про доходи від 30.06.2021 №21053 ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за період квітень 1998 року - грудень 1998 року в розмірі 2 700,00 грн (т. 1, а.с. 179). Відповідно до довідки про доходи від 30.06.2021 №21054 ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за період з січня 1999 року по грудень 1999 року в розмірі 7 756,98 грн (т. 1, а.с. 180).

Згідно з довідкою, виданою Оболонським районним у місті Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України 04.08.2021 №3125, на капітана запасу ОСОБА_1 , останній проходив службу: з 01.08.1985 по 28.06.1990 курсантом Київського вищого воєнного авіаційного інженерного училища; з 28.06.1990 по 21.09.1990 закінчив Київське вище воєнне авіаційне інженерне училище за спеціальністю: «Радіоелектронні засоби літальних апаратів» та зарахований у розпорядження Командувача 4 Повітряної армії Верховного Головного командування; 21.09.1990 - 31.08.1992 інженер групи регламенту та ремонту (радіоелектронного обладнання); відрядження в МО України для подальшого проходження служби; 31.08.1992 - 07.08.1993 старший технік розрахунку (підготовки літаків); 07.08.1993 - 20.02.1994 - інженер експлуатаційного відділення (радіоелектронних комплексів) учбової лабораторії кафедри експлуатації радіотехнічних засобів; 20.02.1994 - 17.02.1996 старший інженер відділення (радіоелектронних комплексів) учбової №09 лабораторії кафедри (експлуатації та ремонту від 20.02.1994 авіаційного радіоелектронного обладнання); звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу Київського інституту ВПС з 17.02.1996 (т. 1, а.с. 194).

Як убачається з копії трудової книжки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання 01.09.1992 прийнята на роботу в лабораторію очистки соків на посаду молодшого наукового співробітника; 30.10.1992 звільнена з займаної посади; 01.11.1992 - зарахована в аспірантуру з відривом від виробництва; 01.01.1994 звільнена з аспірантури за власним бажанням; 02.01.1994 - прийнята на посаду директора департаменту виробництва ПП «Роксолана»; 18.10.1995 - переведена на посаду директора фабрики; 15.03.1997 - звільнена переводом на посаду директора ПП «Roksolana & Dobrutshy»; 17.06.1998 звільнена за власним бажанням (т. 2, а.с. 18-19).

На виконання ухвали суду від 01.10.2021 АТ «Райффайзен Банк» повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , обліковується рахунок № НОМЕР_3 , дата відкриття 15.09.2008, дата закриття 09.06.2020, та надано виписку про рух коштів за період з 15.09.2008 по 31.05.2010. Відповідно до виписки по даному рахунку вихідний залишок коштів станом на 30.05.2010 становив 527 309,21 грн. (т. 2, а.с. 40-48).

Представником позивача за первісним позовом Заматовим Р.М. надано до суду історію по картковому рахунку № НОМЕР_3 , належному ОСОБА_1 , з якого вбачається, що останній перерахував на картку ОСОБА_2 за період з 01.09.2010 по 01.03.2016 грошові кошти на загальну суму 385 500,00 грн (т. 2, а.с. 160-166).

Окрім того, на виконання ухвали суду від 01.10.2021 АТ «ІНГ Банк» надав інформацію про те, що станом на травень 2010 року були відсутні відкриті банківські рахунки ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . В банку на ім`я ОСОБА_1 був відкритий рахунок з 25.04.2003 по 20.07.2009 (т. 2, а.с. 70).

Начальник Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України Олександр В`юннік своїм листом від 04.08.2021 повідомив адвокату Олені Топаловій про те, що згідно з обліковими даними капітан запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку в гарнізоні м. Київ не перебуває. Відомостей стосовно військовослужбовців, звільнених у 1996 році та яких було знято з квартирного обліку у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні не зберігаються (т. 2, а.с. 26).

Відповідно до протоколу опитування адвокатом особи від 03.07.2021 адвокат Заматов Р.В., що діє за договором в інтересах ОСОБА_1 , останній опитав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який повідомив, що ОСОБА_1 є його рідним братом та до 1993 року він служив у Польщі та коли повернувся виявив бажання купити квартиру. Після повернення на Україну, дома у ОСОБА_4 на одному зі святкових заходів ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_2 , яка була подругою дружини ОСОБА_4 . Через деякий час вони вирішили жити разом та стали орендувати квартиру. Після проживання разом на орендованій квартирі вони повідомили, що вирішили купити однокімнатну квартиру. Пошуком квартири та їх оглядом вони займались удвох. Також ОСОБА_4 відомо, що оформляти квартиру вирішили на ОСОБА_2 , тому що ОСОБА_10 був військовим та стояв на квартирній черзі та він не хотів втратити цей статус. Коли вони знімали квартиру, а потім коли купили квартиру, ОСОБА_4 часто був у них в гостях, а тому може з впевненістю сказати, що протягом часу проживання на орендованій квартирі і до укладення шлюбу вони вели спільний побут, турбувались один про одного, купували товари для спільного використання, постійно мали спільні витрати. В 1997 році вони уклали шлюб, в 2001 році у них народилась дитина. В 2003 році вони продали однокімнатну квартиру, додали кошти, які вони накопичили за час шлюбу і купили трьохкімнатну квартиру. Із розмов подружжя він був впевнений, що кошти, які додавалися для купівлі були спільними коштами їх сім`ї. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 не працювала після народження дитини, у брата була висока заробітна плата, для них не важко було накопичити такі кошти (т. 1, а.с. 181).

З наданих стороною позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом світлин (т. 1 а.с. 170-173 ) встановлено, що на них зображені особи, зокрема сторони у справі, які спільно проводять час.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду із первісним позовом ОСОБА_1 просив визнати факт спільного проживання сторін за період з 09.02.1996 року по 06.11.1997 року та визнати за ним право особистої власності на квартири, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 просила визнати за нею частину квартири АДРЕСА_2 , особистою власністю та в порядку поділу майна подружжя визнати за сторонами по частини вказаної квартири.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , придбана ОСОБА_2 у 2003 року, тобто у період перебування сторін у шлюбі.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 вказувала про те, що частини спірної квартири придбана за особисті кошти, отриманих внаслідок продажу власної квартири АДРЕСА_4 .

Водночас, ОСОБА_11 стверджує, що квартира АДРЕСА_4 придбана під час спільного проживання сторін, за особисті кошти ОСОБА_11 , та була спільною сумісною власністю.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до статті 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, при вирішенні питання щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу мають застосовуватись положення Кодексу про шлюб та сім`ю України від 1969 року, нормами якого не передбачено можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому первісні позовні вимоги ОСОБА_11 в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та помилково встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_2 в період часу з 09.02.1996 року по 06.11.1997 рік.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 05.04.1996 ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 94), тобто до укладення шлюбу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-66цс13, від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

Отже, на підтвердження своїх вимог про визнання спільною власність квартири, ОСОБА_1 мав надати докази, з яких можливо б було встановити факт того, що квартира була набута сторонами внаслідок їх спільної праці.

Проте, ОСОБА_1 належних доказів не надано. Довідки про доходи ОСОБА_1 не свідчать про те, що останній брав фінансову участь у придбанні квартири. Крім того, подані довідки містять відомості про доходи за період після придбання квартири у 1996 році. Посилання на те, що він до 1994 року служив в Українській армії на території Польщі та мав високу заробітну плату не підтверджено належними засобами доказування.

Відтак, відсутні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_4 придбана ОСОБА_2 у 1996 році була спільною сумісною власністю подружжя.

Разом із цим, вбачається, що продаж квартири АДРЕСА_3 здійснено 18.09.2003 за 17 546,00 грн (т. 1 а.с. 94), та в цей же день придбано квартиру за АДРЕСА_2 , за 35 739,00 грн (т. 1, а.с. 52, 72-73).

Враховуючи, що продаж особистої квартири ОСОБА_2 та придбання іншої квартири відбулось в один день, апеляційний суд приходить до висновку що, квартира АДРЕСА_2 придбана частково за особисті кошти ОСОБА_2 , отримані внаслідок продажу власної квартири. Розмір внесених особистих коштів становить 49,09 % від загальної вартості квартири.

Отже частини квартири АДРЕСА_2 є особистою власністю ОСОБА_2 відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

Інша частина спірної квартири є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу між ними у рівних частках, тобто по частини.

Щодо грошових коштів, розміщених на рахунку належному ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.

Згідно відповіді АТ «Райффайзен Банк», вихідний залишок коштів на рахунку належному ОСОБА_1 станом на 30.05.2010 становив 527 309,21 грн.

Вказані кошти є спільним сумісним майном, що сторонами не заперечується.

Водночас, ОСОБА_1 стверджує про повернення частини вказаних коштів ОСОБА_2 . Однак, наявні в матеріалах справи виписка по особовим рахунках, історія по картковому рахунку на підтвердження перерахування ОСОБА_1 , починаючи з 2010 року коштів ОСОБА_2 , не є належним доказом щодо повернення спільних коштів, оскільки не містить призначення платежу. Підстав вважати, що вказані операції здійснені на повернення спільних коштів, а не на виконання будь-яких інших зобов`язань перед ОСОБА_2 чи надання останній добровільної фінансової допомоги, відсутні.

Крім того, за твердженням позивача ним перераховано кошти у розмірі 400500 грн, що є значно більшим, ніж від 527 309,21грн, що також ставить під сумнів факт повернення саме спільних коштів.

Відтак, кошти у розмірі 527 309,21 грн підлягають поділу у рівних частках між сторонами, тобто по 263 654, 50 грн.

З урахуванням інтересів сторін, беручи до уваги погіршення відносин між ними, що ускладнює спільне володіння квартирою, та непроживання протягом тривалого часу в ній ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за можливе здійснити поділ майна шляхом взаємозаліку, а саме:

- виділити у власність та визнати право власності за ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_2 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на частину квартири АДРЕСА_2 ;

- виділити у власність та визнати право власності за ОСОБА_1 на грошові кошти в сумі 263 654,50 грн, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на грошові кошти в сумі 263 654,50 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає частковому скасуванню.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Топалової Олени Євгенівни задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 року скасувати, постановити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання спільної сумісної власності та поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини квартири особистою приватною власністю, поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

В порядку поділу майна, виділити у власність та визнати право власності за ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 527 000,00 грн.

В порядку поділу майна, шляхом взаємозаліку виділити у власність та визнати право власності за ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_2 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на частину квартири АДРЕСА_2 .

Виділити у власність та визнати право власності за ОСОБА_1 на грошові кошти в сумі 263 654,50 гривень, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на грошові кошти в сумі 263 654,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову у розмірі 9375,00 грн та за подачу апеляційної скарги у розмірі 14062,50 грн

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді