Провадження №2/522/1719/24
16 травня 2024 Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі судового засідання Белоруковій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-
ОСОБА_1 , звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 118 798 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що 12 вересня 2020 року у м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу позивача марки BMW Х3, VIN-код НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , а також транспортних засобів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
На підставі наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 118 798 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 вересня 2023 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду судді Свяченій Ю.Б.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2023 року 2023 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб.
В судове засідання 08 листопада 2023 року з`явився представник позивача, просив не фіксувати судовий процес технічними засобами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направленні судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направляв.
В судове засідання 12 грудня 2023 року сторони не з`явилися. Представник позивача повідомлений належним чином, що підтверджено розпискою про дату, час та місце слухання справи, наявної в матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направляв.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Судове засідання 31 січня 2024 року не відбулося через оголошення повітряної тривоги у м. Одеса.
В судове засідання 12 березня 2024 року з`явився представник позивача, просив не фіксувати судовий процес технічними засобами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направленні судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направляв.
В судове засідання 23 квітня 2024 року сторона позивача не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте судова повістка повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». 23 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 27 березня 2024 року. 16 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, в якій заявник просить суд внести її дані до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи. Також 22 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з підготовкою відзиву до позовної заяви.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
В судове засідання 16 травня 2024 року з`явилася представник позивача, просила не фіксувати судовий процес технічними засобами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання.
15 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає наведені ОСОБА_1 обґрунтування позовної заяви, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги, а позовні вимоги такими, що не можуть бути задоволені. У відзиві до позовної заяви представник відповідача наводить дві причини незгоди з вимогами позивача. По-перше, позивачка не отримує права стягнення всієї суми збитку з відповідача, у зв`язку з тим, що вона не зверталася із заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тому основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. По-друге, відповідач не може нести відповідальність за шкоду, завдану ДТП у повному обсязі, оскільки він несе відповідальність лише за завдану шкоду, яка перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Тобто, покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Також 16 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача, в якій заявник просить суд розгляд справи здійснювати без його присутності, а також при ухваленні рішення врахувати доводи, викладені відповідачем у відзиві.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 вересня 2020 року у м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Позивача марки BMW Х3, VIN-код НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , а також транспортних засобів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були складені протоколи про адміністративне правопорушення та направлені до суду.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/16318/20 від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: створення аварійної обстановки, примушення інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн на користь держави.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постанова суду від 13 жовтня 2020 року по справі № 522/16318/20 набрала законної сили.

Постановою Одеського апеляційного суду у справі № 947/28115/20 від 13 квітня 2022 року постанову Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП скасовано, а провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення відповідного адміністративного правопорушення закрито з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постанова суду від 13 квітня 2020 року по справі № 947/28115/20 набрала законної сили 13.04.2022 року.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з?ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

ОСОБА_1 станом на 12 вересня 2023 року була власником автомобілю марки BMW Х3, VIN-код НОМЕР_1 , що підтверджується відповіддю головного сервісного центру МВС від 12.09.2023 року за № 31/1525АЗ-20142-2023.

Як вбачається із постанови Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року по справі № № 522/16318/20 ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.9г, 2.3.б, 9.2 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.122 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: створення аварійної обстановки, а саме: примушення інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки.

У свою чергу у постанові Одеського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року по справі № 947/28115/20 якою закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, встановлено, що згідно висновку експерта від 19 січня 2022 року № СЕ-19/116-21/17720-ІТ вбачається, що на задане питання суду апеляційної інстанції, як в даній дорожній ситуації мав діяти водій автомобіля ОСОБА_3 (авто марки BMW, державний знак НОМЕР_5 ), згідно ПДР України? Судовим експертом надана відповідь: що водій автомобіля BMW X3 державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Пунктом 12.3. Правил дорожнього руху передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. На задане питання апеляційного суду про те, чи мав водій автомобіля марки BMW, державний знак НОМЕР_5 технічну можливість уникнути ДТП? Судовим експертом надана відповідь, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля BMW X3 державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів шляхом екстреного гальмування, дотримуючись вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. На питання суду апеляційної інстанції: чи знаходяться дії водія автомобіля марки BMW, державний знак НОМЕР_5 у причинному зв`язку з ДТП, що сталася? Судовим експертом надано відповідь про те, що у ситуації, яка склалася на дорозі у діях водія автомобіля BMW X3 державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_3 не вбачається невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і його дії, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій ст.1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Між тим, жодних належних і допустимих доказів відсутності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було надано.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , не мала чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією витягу з сайту МТСБУ.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч.3 ст.386 ЦК) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст.396 ЦК).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Згідно із частинами 2,5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 р. у справі №147/66/17 прийшла до висновку, що незважаючи на те, що потерпілий втратив право на отримання відшкодування від страховика тієї особи, яка завдала шкоди, таке право підлягає захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем описаної шкоди. При цьому обмеження, встановлені статтею 1194 ЦК України, не поширюються на зазначені правовідносини, оскільки наведена норма регламентує визначення обсягу відповідальності застрахованої особи у разі недостатності страхової виплати (тобто така виплата мала бути проведена) і не встановлює будь-яких обмежень у разі, якщо у страховика не виникло обов`язку зі сплати страхової виплати. Інше розуміння наведених норм права фактично зменшує строк існування права на вимогу до заподіювача шкоди, якщо така шкода заподіяна майну потерпілого, до одного року з моменту скоєння ДТП. Наведений річний строк є присічним та поважність причин його пропуску не може впливати на можливість захисту цивільного права, що істотно звужує можливість потерпілої особи захистити своє порушене право в порівнянні із захистом свого права на загальних підставах у межах трирічної позовної давності шляхом пред`явлення позову до правопорушника - завдавача шкоди.

Згідно акту виконаних робіт № AK-011417 від 10 листопада 2020 року, позивачем були виконані ремонтні роботи автомобілю BMW Х3, VIN-код НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_4 : розбирально-складані роботи, рихтування передньої панелі, рихтування переднього лівого крила, регулювальні роботи, фарбування капоту з двох сторін, фарбування переднього лівого крила, фарбування переднього бампера, що підтверджується актом виконаних робіт автосервісу на загальну суму 118 798 грн.

А тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, що підлягає відшкодуванню, в розмірі 118798 грн., оскільки між неправомірними діями відповідача, які виразились у створенні аварійної обстановки, а саме: примушення інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Відповідачем не спростовано, що шкода була завдано внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_1 .

Крім цього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 187, 98 грн.

Керуючись ст.12,13,76,81,89,141,259,264,265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 118 798 (сто вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 187 (одна тисяча сто вісімдесят сім) грн. 98 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ю.Б. Свячена

16.05.24