Справа № 570/677/24
Номер провадження 2/570/534/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування позовних вимог адвокат Січкар В.О. зазначає, що ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) подано заяву про прийняття спадщини. У відповідь на заяву про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою Вікторією Володимирівною надано повідомлення від 28.07.2023 № 197/02-14. Як убачається з даного повідомлення, згідно інформації, отриманої з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_1 , 1/2 частка якої належить ОСОБА_3 , накладено арешт. Дані обтяження: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 3119381; підстава обтяження: постанова АА № 444313, видана 14.04.2006 р. Державною виконавчою службою Рівненського району; об`єкт обтяження: квартира, адреса АДРЕСА_2 ; власник: ОСОБА_4 .

Відповідно до Листа Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, щодо надання Інформації від 12.08.2023 № 53557, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно зареєстровано арешт нерухомого майна від 18.04.2006 за реєстраційним номером обтяження № 3119381.

Згідно автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 12.08.2023 року будь-які виконавчі документи про стягнення коштів з ОСОБА_3 у Відділі на виконанні не перебували та не перебувають.

Згідно Листа Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, щодо надання інформації від 29.08.2023 № 56799, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно зареєстровано арешт нерухомого майна від 18.04.2006 за реєстраційним номером обтяження № 3119381.

Згідно автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 29.08.2023 року будь-які виконавчі документи про стягнення коштів з ОСОБА_4 у Відділі на виконанні не перебували та не перебувають.

Разом з тим, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна, який накладений на все нерухоме майно, власником якого являється ОСОБА_4 , згідно з постановою AA №444312 від 14.04.2006.

Факт наявності арешту унеможливлює видачу ОСОБА_1 та її малолітній дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтв про право на спадщину на належні частки вказаної квартири.

Існування арешту нерухомого майна від 18.04.2006 за реєстраційним номером обтяження № 3119381 є протиправним з огляду на наступне.

ОСОБА_4 не була власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Згідно витягу, про державну реєстрацію прав № 32296026 від 02.12.2011, власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 , являються ОСОБА_2 (свідоцтво про право власності / НОМЕР_1 / 25.11.2011 / Городищенська виправна колонія № 96 Рівненської області) та ОСОБА_3 (свідоцтво про право власності / НОМЕР_1 / 25.11.2011 / Городищенська виправна колонія № 96 Рівненської області).

Оскільки, ОСОБА_4 власником майна, а саме: квартири, адреса АДРЕСА_2 не була, відтак накладення обтяжень на дане нерухоме майно є протиправним та порушує права Позивача.

Зі змісту Листів відділу ДВС, слід виснувати, що обтяження нерухомого майна, а саме: квартира, адреса: АДРЕСА_2 , здійснено з порушенням порядку його накладення, так як арешт накладено на майно, власником якого ОСОБА_4 не була.

Крім того, не вбачається, що арешт накладено за наявністю відкритих виконавчих проваджень боржниками за якими були ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 і на підставі яких могла бути винесена постанова про арешт майна.

Згідно Листів відділу ДВС вбачається, що підстави для накладання арешту відсутні, оскільки арешт нерухомого майна не можливо ідентифікувати до будь-якого виконавчого провадження.

Таким чином, виходячи зі змісту Листів відділу ДВС, можна зробити висновок, що арешт нерухомого майна від 18.04.2006 за реєстраційним номером обтяження № 3119381 здійснений з порушенням порядку накладення арешту, так як був здійснений за відсутності виконавчого документу та наявного виконавчого провадження.

Існування обтяження (арешту) накладеного на майно, а саме: квартира, адреса АДРЕСА_2 , унеможливлює видачу ОСОБА_1 та її малолітній дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтв про право на спадщину на належні частки вказаної квартири, а відтак, арешт підлягає зняттю.

У відзиві вх. № 5064 від 22.03.2024, представник відділу ДВС Л.Покальчук спростовує доводи наведені позивачем, з огляду на наступне. Оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено номер постанови про арешт майна боржника та заборони його відчуження, виконавчі провадження завершені включно по 2014 рік уже знищені, відсутня можливість встановити за яким виконавчим документом та в якому ВП цей арешт було накладено. За таких умов винести постанову про зняття арешту з майна неможливо.

У відповіді на відзив вх № 5925 від 01.04.2024, адвокат Січкар В.О. вказує на те, що відповідачем у відзиві жодним чином не спростовані твердження про те, що не існує жодних виконавчих проваджень, боржником за якими є ОСОБА_3 або його мати ОСОБА_4 , тому арешт майна є безпідставним та незаконним. Будь-які виконавчі провадження у відділі не перебували та не перебувають. А тому позов просить задоволити повністю та скасувати арешт майна.

Ухвалою суду від 29.02.2024 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 24.04.2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, в якій просить позов задоволити.

Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, явку свого уповноваженого представника не забезпечив.

Від третьої особи в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує.

Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 доводиться дружиною ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується засвідченою копією свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_2 ) та свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_3 ).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального В.В. Кутецької №197/02-14 від 28.07.2023 р., підтверджено подачу позивачкою ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, нотаріус повідомила, що згідно з інформацією, отриманою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_1 , 1/2 частка якої належить ОСОБА_3 , накладено арешт. Дані обтяження: реєстраційний номер обтяження 3119381; підстава обтяження - постанова ДВС Рівненського району від 14.04.2006 р. серія АА № 444313, власник: ОСОБА_6 . Факт наявності арешту унеможливлює видачу ОСОБА_1 та її малолітній дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтва про право на спадщину на належне спадкодавиці майно.

У відзиві вх. № 5064 від 22.03.2024, представник відділу ДВС Л.Покальчук зазначає, що оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено номер постанови про арешт майна боржника та заборони його відчуження, виконавчі провадження завершені включно по 2014 рік уже знищені, відсутня можливість встановити за яким виконавчим документом та в якому ВП цей арешт було накладено. За таких умов винести постанову про зняття арешту з майна неможливо.

Згідно АСВП станом на 12.08.2023 р. у Рівненському відділі ДВС ЗМУМЮ відносно ОСОБА_3 на виконанні не перебували та не перебувають. Разом з тим, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна, який накладений на все рухоме майно, власником якого є ОСОБА_4 , згідно з постановою від 14.04.2006 р. серія АА № 444313.

Як убачається із засвідчених копій документів зі спадкової справи №2/2023 щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , які надійшли до Рівненського районного суду вх.5875 від 01.04.2024 р. відповідно до ухвали суду про витребування доказів, до приватного нотаріуса Рівненського РНО Кутецької В.В. 09.01.2023 р. надійшла заява від ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Отже, як убачається з матеріалів справи, в Рівненському відділі ДВС ЗМУМЮ відносно померлого ОСОБА_7 на виконанні не перебуває жодних виконавчих проваджень.

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів №0101 від 07.02.2023 року, що міститься в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_3 належить 1/2 частка у приватній спільній частковій власності у квартирі АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частка належить його батьку ОСОБА_2 (третя особа).

Мати спадкодавця - ОСОБА_4 (на майно якої накладено арешт, що перешкоджає позивачці у оформленні спащини) не була власником квартири АДРЕСА_1 .

На даний час відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_4 не існує.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ч. 3, 4 ст. 1281 ЦК України відповідно до частин другої-четвертої статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час відкриття спадщини, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виходячи з наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника-фізичної особи. А, закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт, який було накладено на майно такого боржника при здійсненні виконавчого провадження. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 664/14/19.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження.

У постанові Верхового Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 (провадження № 61-697св20) зазначається, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред 'явленим позовом за наявності даних про те, що обов 'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Враховуючи, що арешти на все нерухоме майно матері спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 були накладені ДВС Рівненського району від 14.04.2006 р., саме відповідач повинен вчинити дії по їх зняттю, а відтак Рівненський відділ ДВС ЗМУМЮ є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме на нього покладено обов`язок зняти арешт з майна.

Відповідно до ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Також згідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України, кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Її право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ст.321, 383, 386 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб"єктів права власності.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне її померлому чоловіку майно, яке вона має право успадкувати за законом. Таким чином, арешт, накладений на майно, порушує право власності позивача.

Судом також враховується те, що наявність протягом тривалого часу (близько 18 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивачка не є стороною виконавчого провадження, тому вона не є суб`єктом права на подачу скарги на дії державного виконавця в порядку статті 447 ЦПК України, що узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, а саме постанова ВС від 26.04.2023 р. у справі № 463/2923/22 (провадження 4-с/463/13/22) провадження № 61-10498св22.

Таким чином, оскільки обтяження у вигляді арешту, накладеного на все майно спадкодавця, порушує права позивачки на оформлення спадщини та розпорядження своїм майном, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

В зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту на нерухоме майно - задоволити повністю.

Скасувати арешт нерухомого майна за реєстраційним № 3119381 накладений згідно постанови АА № 444313, видана 14.04.2006 р. Державною виконавчою службою Рівненського району.

Зобов`язати Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції зняти обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за реєстраційним № 3119381 накладений згідно постанови АА № 444313, видана 14.04.2006 р. Державною виконавчою службою Рівненського району.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса: вул. Петра Могили, буд. 22Б, м. Рівне.

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Гнатущенко Ю.В.