Справа № 347/2890/23
Провадження № 22-ц/4808/807/24
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Баркова В.М., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Синишин Павло Євгенович, на рішення Косівського районного суду від 04 квітня 2024 року, у складі судді Кіцули Ю.С., у справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2021 року №347/2273/21 розірвано, дітей залишено на проживання з ОСОБА_2 .

На час розгляду справи діти проживають з матір`ю та перебувають на повному її утриманні.

Відповідач матеріальну допомогу дітям надає вкрай рідко у незначних сумах, та фактично самоусувається від виконання своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_2 неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу на утримання дітей, однак такі відповідачем проігноровані.

Позивачка вказувала, що щомісячні витрати на дитину становлять близько 6 000 грн, враховуючи витрати на їжу, одяг, іграшки, канцтовари, засоби гігієни та ліки. Зазначала, що відповідач офіційно не працевлаштований, проте має значні заробітки, оскільки працює на будівництві.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття.

Рішенням Косівського районного суду від 04 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2800 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повнолітня.

Стягнення аліментів розпочато з 13 жовтня 2023 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів в сумі платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Представник ОСОБА_1 адвокат Синишин П.Є. подав апеляційну скаргу на вказане рішення апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Суд першої інстанції при вирішення справи формально прийняв до уваги викладені обставини у відзиві на позов та не дослідив подані відповідачем письмові докази, які необхідно врахувати пр. обчисленні розміру аліментів.

Зазначає, що на утриманні у відповідача є батьки пенсіонери, а батько інвалід 1 групи, компенсаційна виплата по догляду за яким становить всього 57,34 грн. Постійний догляд за батьком обмежує його можливість працювати на повній зайнятостіВідповідач офіційно не працевлаштований і має періодичні підробітки на будівництві, за отримані кошти він купує ліки, продукти харчування та речі першого вжитку для батьків пенсіонерів, також має власні потреби.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував матеріальне становище відповідача, у ОСОБА_1 відсутні постійні доходи та рухоме чи нерухоме майно, яке б належало йому на праві приватної власності.

Суд першої інстанції не обґрунтував свою позицію про стягнення з відповідача 2800 грн аліментів. Позивачка не надала жодного розрахунку місячних витрат, які вона здійснює для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку синів, не було долучено будь-яких товарних чеків, квитанцій, тощо для підтвердження витрат позивачки.

Представник відповідача зазначає, що позивачка є молодою та працездатною жінкою, діти сторін відвідують школу, тому ОСОБА_2 може влаштуватись на роботу на постійній основі, непрацездатних батьків чи осіб, які потребують постійного догляду, на утриманні не має. Позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становище відповідача та спроможність сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Просить рішення суду в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню, змінити. Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1598 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу. З апеляційною скаргою не погоджується, вважає її безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим без порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дітей.

Просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходячи з принципів розумності та справедливості, потреб дітей у розвитку, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, ухвалив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2800 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повнолітня.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Косівського районного суду від 29 листопада 2021 року №347/2273/21.

В шлюбі в сторін народилися сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 19.01.2011 року та серії НОМЕР_2 від 17.10.2016 року.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданого Тюдівським старостинським округом Кутської селищної ради від 12.10.2023 року № 135/14-16/6 ОСОБА_4 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на її утриманні.

Згідно довідки від 17.10.2023 року №129/14-10/6, виданої Тюдівським старостинським округом Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 не зареєстрований у Косівській філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, відповідно до копії довідки від 02.02.2024 року № 155-17..1/27-24, виданої Косівською філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості.

Згідно з копією акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, ОСОБА_1 проживає разом з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в с. Тюдів.

Відповідно до копії довідки форми ОК-5, за 2023 рік ОСОБА_1 нараховано (для пенсії) 60 300 грн.

Згідно з копією довідки, виданої УСЗН Косівської РДА та відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків, ОСОБА_1 щомісячно отримує соціальну допомогу у розмірі 57, 34 грн.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною першою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Оцінюючи докази в їх сукупності та вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх синів, суд першої інстанцій не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 у виконанні його батьківських обов`язків, та врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні батька інваліда першої групи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач підтвердив, що офіційно не працевлаштований, проте має періодичні підробітки на будівництві. Доказів на підтвердження своїх реальних доходів суду першої та апеляційної інстанції відповідач не надав.

Також суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо матеріального стану відповідача та відсутності в нього майна, так ОСОБА_1 не надано доказів щодо наявності у нього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, доказів про відсутність доходів членів сім`ї, тощо.

Колегія суддів приходить до висновку, що апелянт не навів доказів, які б об`єктивно доводили, що відповідач ОСОБА_1 враховуючи його матеріальний стан та обставини справи не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 2800 грн щомісячно на одну дитину.

Тому, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2800 грн, дав оцінку зібраним доказам у справі, врахував принцип найкращого забезпечення інтересів дітей та положення статті 182 СК України щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 2800 грн на кожну дитину та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Синишин Павло Євгенович, залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 04 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.М. Барков

О.О. Томин