Справа № 359/6202/23
Провадження № 2/359/334/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича, виконавчого комітету Борис-пільської міської ради, Бориспільської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення,-

В С Т А Н О В И В :

26 червня 2023 року адвокат Станько В.І., який діє від імені ОСОБА_1 подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов, яким просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 199-ос від 14 червня 2023 року «Про звільнення директора Управляючого муніци-пального комунального підприємства - 1 ОСОБА_1 », стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Вимоги обґрунтовано тим, що 06 листопада 2020 року між Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та ОСОБА_1 було укладено контракт про призначення позивача на посаду директора Управляючого муніципального комунального підприємства 1 на термін з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року. 26 січня 2023 року роз поряд-женням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. від цієї ж дати за № 24-ос позивача було звільнено з займаної посади до закінчення терміну дії контракту, у зв`язку з реорганізацією підприємства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Не погодившись зі звільненням, ОСОБА_1 подав позов до суду, у зв`язку з чим рішенням Бориспіль-ського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року, ухваленого у цивільній справі за № 359/1980/23, позовні вимоги задоволено частково : визнано не - законнимм та скасовано розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. № 24-ос від 26 січня 2023 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Управ-ляючого муніципального комунального підприємства 1 з 26 січня 2023 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Дане судове рішення в частині поновлен-ня позивача на роботі допущено до негайного виконання.

14 червня 2023 року, на виконання вимог рішення суду, Бориспільський міський голова ОСОБА_2 видав розпорядження № 197-ос «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ». Попри це, цього ж числа, розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 199-ос ОСОБА_1 знову було звільнено з посади директора Управляючого муніципального комунального підприємства 1 з 26 січня 2023 року до закінчення строку дії контракту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає повторне своє звільнення незаконним, поновлення, у зв`язку з цим, на підставі судового рішення, формальним та таким, що порушує його трудові права, оскільки в контракті, укладеному між позивачем та Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради відсутні умови, за яких роботодавець мав можливість достроково припинити контракт у разі реорганізації підприємства, зокрема шляхом приєднання.

Крім того, зазначив, що при звільненні роботодавцем не дотримано вимог ч. 2 ст. 40, ч. 1-3 ст. 49 прим. 2 КЗпП України щодо забезпечення ОСОБА_1 гарантій на працю, забезпечення можливості перевестись на іншу посаду та заборони від незаконного звільнення.

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

25 серпня 2023 року відповідачами у справі подано до суду спільний відзив на позов, яким позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та просили відмовити, оскільки вважають оскаржуване розпорядження законним, належним чином обґрунтованим та таким, що відповідає нормам трудового законодавства. Крім того, зазначено, що 05 червня 2023 року позивача, на виконання рішення суду, ухваленого в цивільній справі № 359/1980/23, було поновлено на посаді директора Управляючого муніципального комунального підприєм-ства 1 з 26 січня 2023 року. Розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. від 14 червня 2023 року за № 199-ос позивача було звільнено з посади директора Управляючого муніципального комунального підприємства 1 у зв`язку з припиненням юридичної особи, у якій він обіймав посаду. Так, станом на час поновлення позивача на посаді директора, в реєстрі юридичних осіб Управляюче муніципальне комунальне підприємство 1 було припиненим з 26 січня 2023 року у зв`язку з реорганізацією та затвердженням передавального акту. Відтак, такої посади юридично не існувало. Разом з тим, в новоствореному Комунальному підприємстві «Мій дім - Бориспіль» ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади, а тому при його повторному звільненні не порушено право на працевлаштування. Також у відзиві зазначено, що Виконавчий комітет та Бориспільська міська рада не є належними відповідачами у справі. Щодо витрат на правову допомогу зазначено, що такі витрати в розмірі 13 000 грн. 00 коп. є неспівмірно великими до складності справи, яка, до того ж, визначена судом малозначною.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань на адресу суду не направили.

Разом з тим, представник позивача адвокат Станько В.І. в судовому засіданні від 06 листопада 2023 року наголосив, що просить суд не вирішувати питання, передбачене вимогами ст. 235 КЗпП України, а саме щодо поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді. Просив вирішити спір виключно щодо вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Бориспільського міського голови про звільнення позивача 14 червня 2023 року з посади директора Управляючого муніципального комунального підприємства 1.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши подані сторонами заяви разом з додатками до них, а також матеріали справи з наявними в ній доказами, прийшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорю-ванних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що 06 листопада 2020 року між Виконавчим комітетом Бориспіль-ської міської ради та ОСОБА_1 укладено контракт, на підставі якого останній був призначений на посаду директора Управляючого муніципального комунального підприєм-ства 1 (далі по тексту - УМКП 1) на термін з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року (а.с. 9-16).

Рішенням Бориспільської міської ради за № 1939-26-VIII від 26 липня 2022 року УМКП 1 реорганізовано шляхом приєднання до Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» (а.с. 20-23).

На підставі рішення Бориспільської міської ради за № 2291-34-VIII від 20 січня 2023 року Комунальне підприємство «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» переймено-вано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль».

Розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 24-ОС від 26 січня 2023 року ОСОБА_1 був звільнений з посади директора УМКП 1 у зв`язку із реорганізацією підприємства, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

05 червня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення у цивільній справі за № 359/1980/23, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме : визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 24-ОС від 26 січня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді директора УМКП 1 з 26 січня 2023 року. У задоволені позову в частині вимог про поновлення на посаді директора комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль», а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року рішення Бориспіль-ського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувано та ухвалено по справі в цій частині нове судове рішення, на підставі якого : 1) з Комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 січня 2023 року по 12 грудня 2023 року в розмірі 163 916 грн 04 коп.; 2) стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 639 грн. 16 коп., 3) стягнуто з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. 00 коп. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказана постанова апеляційної інстанції набрала законної сили 12 грудня 2023 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Бориспільський міськрайонний суд Київської області від 05 червня 2023 року розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 197-ос від 14 червня 2023 року розпорядження від 26 січня 2023 року за № 24-ос «Про звільнення директора УМКП 1 ОСОБА_1 » скасовано та поновлено позивача на цій же посаді з 26 січня 2023 року. Директора Комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» зобов`язано забезпечити виконання рішення суду (а.с. 18).

14 червня 2023 року Бориспільський міський голова Борисенко В.К. видав розпорядження № 199-ос «Про звільнення директора УМКП 1 ОСОБА_1 » з займаної посади 26 січня 2023 року, до закінчення терміну дії контракту, у зв`язку з реєстрацією припинення юридичної особи (а.с. 19).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5-1 КЗпП України та ст. 43 Конституції України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

ОСОБА_1 звільнено 14 червня 2023 року. З позовом до суду він звернувася 24 червня 2023 року засобами звязку АТ «Укрпошта», у зв`язку з чим суд приходить висновку, що передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк позивачем не пропущено.

У пункті 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У зв`язку з наведеним, суд звертає увагу на ту обставину, що підставою звільнення ОСОБА_1 14 червня 2023 року, за мотивуванням розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К., слугувало «реєстрація припинення юридичної особи».

З огляду на вказане, суд звертає увагу на те, що п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не передба-чено такої підстави для розірвання трудового договору, як «реєстрація припинення юридичної особи».

Згідно ч. 1 ст. 32 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. за № 198-ос від 14 червня 2023 року зобов`язано Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» запропонувати ОСОБА_1 вакантні посади в межах штатного розпису (а.с. 59).

14 червня 2023 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» видало наказ за № 154-к, яким зобов`язано директора підприємства запропонувати ОСОБА_1 наявні у Комунальному підприємстві «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» вакантні посади згідно додатку (а.с. 62-63).

Вказаний наказ разом з додатком у виді переліку трьох вакантних посад на підприємстві направлено позивачу Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» засобами зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» 22 червня 2023 року та отримано ОСОБА_1 особисто 11 липня 2023 року. Наведене підтверджується квитанцією до рекомендованого листа 400 та рекомендованим повідомленням про вручення рекомендованого листа (а.с. 64).

Тобто, запропоновані вакантні посади направлено Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» та отримано позивачем вже після звільнення ОСОБА_1 ..

Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що вимоги ч. 1 ст. 32 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України виконано Бориспільським міським головою Борисенко В.К. та Комунальним підприємством «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» формально, без реального бажання забезпечити права ОСОБА_1 обрати одну з запропонованих наявних посад та, відповідно, його право на працю.

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. від 14 червня 2023 року за № 199-ос «Про звільнення директора УМКП 1 ОСОБА_1 » законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівник-кові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно п. 18, абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 року вказано, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Суд звертає увагу на ту обставину, що у позові ОСОБА_1 не заявив вимог про його поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на це, головуючий у справі, під час судового засідання від 06 листопада 2023 року, роз`яснив представнику позивача адвокату Станько В.І. право скористатись процесульними можливостями, передбаченими ч. 1, 2 ст. 49 ЦПК України, на що останній повідомив суду, що розуміє вимоги ч. 4, 5 ст. 12 та п. 2 ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України, проте збільшувати чи уточнювати позовні вимоги не має бажання.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У зв`язку з наведеним суд не вирішує питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора УМКП 1, з якої його звільнено 14 червня 2023 року, та щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.. Наведене підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 19-920553/1 від 19 липня 2023 року (а.с. 41).

Зважаючи на задоволення позовних вимог, суд вбачає підстави для солідарного стягнення з Бориспільської міської ради та Виконавчого комітету Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп..

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 коп. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У пункті 1 ч. 3 ст 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представ-ництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону України встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпі-лого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно ст. 19 вказаного Закону України видами адвокатської діяльності, зокрема, є : надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конститу-ційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридич-ними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

Відповідно ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі за № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі за № 910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі за № 910/7586/19.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачів на власну користь витрати на професійну правничу правову допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Станько Володимиром Ігоровичем укладено договір про надання правової допомоги, додатком №3 до якого є орієнтовний перелік та вартість послуг правової допомоги (а.с. 24-28).

Згідно Додатком № 3 до договору про надання правничої допомоги від 20 лютого 2023 року позивачем та адвокатом підписано орієнтовний перелік та вартість послуг правової допомоги, а саме : усні консультації та формування правової позиції щодо судового захисту порушеного права на працю - 1000 грн. 00 коп.; складання позовної заяви - 5000 грн. 00 коп.; підготовка позову до подання до суду - 500 грн. 00 коп.; подання позовної заяви та копій доданих до неї документів до суду 500 грн. 00 коп.; участь у розгляді цивільної справи за одне засідання - 2000 грн. 00 коп.; складання та подання до суду письмових заяв/клопотань від 500 грн. 00 коп. до 1000 грн. 00 коп.; ознайомлення з матеріалами справи 500 грн. 00 коп.; отримання рішення в суді 500 грн. 00 коп.

Повноваження адвоката Станько В.І. підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги від 21 червня 2023 року та свідоцтвом про право на заняття адвокат-ською діяльністю.

Згідно п. 4.1 вказаного договору він набуває чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2023 року, але в будь якому випадку до повного виконання договору.

За змістом розділу «Гонорар та порядок його оплати» договору від 20 лютого 2023 року, а саме п. 3.2, 3.4, 3.5, оплата наданих адвокатом послуг здійснюється у визначених за погодженням сторін фіксованих розмірах, що містяться у додатках до цього договору, в національній валюті гривні, у безготівковій формі. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Факт надання послуг підтверджує-ться Актами приймання передачі наданих послуг. Акти приймання передачі наданих послуг складаються, підписуються та направляються у двох екземплярах адвокатом клієнту, який зобов`язаний у строк 14 календарних днів з моменту направлення Актів адвокатом на пошту або електронну адресу клієнта, що вказані у цьому договорі, їх підписати та повернути адвокату другі екземпляри підписаних зі своєї сторони Актів або в цей же строк надати свої письмові обґрунтовані заперечення проти підписання Актів.

Відповідно п. 3.7 договору, оплата за надані адвокатом послуги здійснюється клієнтом шляхом перерахування грошових коштів на рахунок адвоката, вказаний у цьому договорі, у строк не пізніше 5 календарних днів з дати підписання сторонами Актів приймання передачі наданих послуг або прийняття клієнтом послуг у відповідності до п. 3.6 договору.

Попри наведене, позивачем чи його представником адвокатом Станько В.І., в порушення вимог ч. 1-4 ст. 12, ст. 76-81 ЦПК України, не подано до суду Акту приймання передачі наданих послуг та жодних доказів щодо направлення ОСОБА_1 цього Акту та його отримання позивачем та доказів (квитанцій, касовий ордер, платіжні доручення, виписки з карткового рахунку, тощо) на підтвердження того, що позивач дійсно сплатив суму гонорару адвокату Станько В.І. в розмірі 13 000 грн. 00 коп. за надану ним правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокат-ських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладе-но у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі за № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Судом, шляхом дослідження описової частини позову в частині зазначення понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та додатку № 3 до договору про надання правової допомоги щодо орієнтовного переліку та вартості послуг правової допомоги, матеріалів цивільної справи, встановлено наступне.

Позовну заяву разом з додатками підготував, виготовив та направив до суду адвокат Станько В.І. (5000 грн. 00 коп. + 500 грн. 00 коп. + 500 грн. 00 коп.) та ним прийнято особисту участь при розгляді справи в судовому засіданні від 06 листопада 2023 року (2000 грн. 00 коп.), тобто доведеними і належним чином підтвердженими є витрати ОСОБА_1 на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп..

В свою чергу, ні позивач, ні його представник не вказували на необхідність стягнення з відповідачів витрат щодо написання / направлення процесуальних заяв, у зв`язку з чим суд не вирішує дане питання при розрахунку витрат на правову допомогу.

У зв`язку з цим суд вважає за можливе вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково та стягнути солідарно з Бориспільської міської ради та Виконавчого комітету Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 8000 грн. 00 коп. за вказані витрати.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. 10-13, 76-82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича, Виконавчого комітету Бориспільської міської ради, Бориспільської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича від 14 червня 2023 року за № 199-ос «Про звільнення директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 ОСОБА_1 ».

Стягнути солідарно з Виконавчого комітету Бориспільської міської ради та Бориспіль-ської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового бору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути солідарно з Виконавчого комітету Бориспільської міської ради та Бориспіль-ської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволені іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відомості про позивача : ОСОБА_1 , дата народження суду невідома, паспорт НОМЕР_1 виданий 02 серпня 2000 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Відомості про відповідача : Виконавчий комітет Бориспільської міської ради, , місцезнаходження : Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 72.

Відомості про відповідача : Бориспільська міська рада, ЄДРПОУ - 04054903, місце-знаходження : Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 72.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляцій-ного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 13 березня 2024 року.

Суддя Л.В. Яковлєва