справа № 754/7038/23 головуючий у суді І інстанції Галась І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_1 про визнання зобов`язання вчинити дії, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_2 про визнання зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язань, зобов`язання надати кредит, у якому позивач просив суд:

визнати припиненими з 28 липня 2021 року зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором №ML- 008/085/2005 від 16 грудня 2005 року;

визнати остаточним зобов`язання ОСОБА_1 сплатити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» грошові кошти в розмірі 314 432 (триста чотирнадцять тисяч чотириста тридцять дві) гривні, що виникло в результаті реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року;

визнати ОСОБА_2 солідарним боржником за зобов`язанням ОСОБА_1 сплатити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» грошові кошти в розмірі 314 432,00 гривні, що виникло в результаті реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року;

визнати ОСОБА_2 уповноваженою особою у правовідносинах ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з товариством з обмеженою відповідальністю «Діжди фінанси» щодо виконання їх обов`язку сплатити солідарно на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» грошові кошти у національній валюті України гривні в сумі 314 432,00 гривні;

зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» надати ОСОБА_2 споживчий кредит на сплату солідарного боргу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в сумі 314 432,00 гривні строком на 120 місяців з початком перебігу із наступного дня від дня набрання рішенням суду законної сили на умовах, зазначених у Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті».

Позовні вимоги мотивує тим, що 16 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзен банк Україна» та ОСОБА_1 був укладений споживчий кредитний договір №ML-008/085/2005. За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 69 848,34 доларів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 11,00%. В забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань між банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

18 квітня 2017 року ПАТ «ОТП Банк» в односторонньому порядку з власної волі розірвало кредитний договір №ML-008/085/2005. З дати розірвання кредитного договору договірні правовідношення за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року було припинено. Оскільки договірні правовідношення за кредитним договором №ML-008/085/2005 змінилися на зобов`язальні, банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором. Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року по справі №754/5729/17 позов ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року в розмірі 25 295 доларів 49 центів США, з яких: 13 476 доларів 65 центів США заборгованості за тілом кредиту; 11 818 доларів 84 центів США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року в розмірі 39 580 доларів 55 центів США, з яких: 37 862 долари 64 центів США заборгованості за тілом кредиту; 1 717доларів 91 цент США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Загалом 64 876,04 доларів США.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» ОСОБА_1 подано заяву про здійснення новації валютного зобов`язання за розірваним кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року у нове зобов`язання у гривні.

АТ «ОТП Банк» отримало заяву ОСОБА_1 та листом №73-2-3-4/10073 від 27 серпня 2021 року повідомило про задоволення вищезазначеної заяви, де день 28 липня 2021 року визнано днем проведення реструктуризації, а курс конвертації визначено числом 15,98. У зв`язку з тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» передбачено заміну первинного зобов`язання - виплатити борг у доларах США на інше зобов`язання - виплатити певну суму у національній валюті гривні, то з 28 липня 2021 року відбулася новація первинного зобов`язання за розірваним кредитним договором №ML- 008/085/2005 у нове зобов`язання. Таким чином з 28 липня 2021 року відбулося припинення зобов`язань щодо сплати боргу в сумі 64 876,04 доларів США ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за розірваним кредитним договором №ML- 008/085/2005 від 16 грудня 2005 року. Натомість у ОСОБА_1 виник обов`язок повернути банку певну кількість коштів у національній валюті гривні, а також право на розстрочення виконання цього обов`язку протягом 10 років в якості платежів за споживчим кредитом на умовах, визначених Законом. У банку одночасно виникли кореспондуючі права та обов`язки. Зі змісту листів банку вбачається, що банк має безпосередньо до позивача грошові вимоги за кредитним договором №ML-008/085/2005, вважаючи його поручителем за зобов`язанням ОСОБА_1 ..

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є сім`єю, відтак згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя. Спірні правовідносини є спільними для всіх сторін позову та результат розгляду позову безпосередньо матиме вплив на їх права та обов`язки. Таким чином право позивача на судовий захист власних інтересів пов`язане з виникненням у позивача правовідносин з відповідачами при здійсненні припинення та зміни зобов`язань за споживчим кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року. Відтак, з метою захисту своїх інтересів, позивач провів досудові перемовини з представниками кредитора у вигляді електронного та поштового листування щодо обсягу остаточних зобов`язань дружини. В ході перемовин позивач та його дружина ОСОБА_1 чітко висловили свою позицію щодо не згоди з грошовими вимогами кредитора, вказали на не надання банком інформації щодо походження грошових вимог кредитора. 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надіслала банку поштою, з описом вкладення №459, пропозицію про досудове врегулювання спору за змістом якої вона не погоджується з грошовими вимогами банку та просить надати детальну інформацію про кредит, зменшити грошові вимоги до дійсних та надати графік погашення кредиту. Станом на час подання позову відповідь від кредитора не надійшла, отже має місце протизаконна бездіяльність кредитора щодо виконання ним обов`язку з інформування споживача. Надалі в телефонній розмові співробітники АТ «ОТП Банк» повідомили позивача про зміну кредитора на ТОВ «Діджи Фінанс» та, що предметом за договором відступлення права вимоги боргу є борг у гривні. Оскільки за змістом договору про відступлення вимоги зазначено лише право вимоги боргу у гривні, (що підтверджує попереднє припинення валютних зобов`язань) позивач погоджується зі зміною особи кредитора, так як для позивача має значення лише предмет боргу, а не особа кредитора. ТОВ «Діджи Фінанс», як правонаступником, також не надано відповіді на пропозицію про досудове врегулювання спору, не надано докази свого правонаступництва у вигляді копії договору про відступлення права вимоги, не повідомлено про свої платіжні реквізити. Товариство до теперішнього часу не виявило жодного інтересу щодо отримання коштів боргу за результатом новації зобов`язань за споживчим кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року. Відтак позивач опинився в ситуації коли йому доводиться розшукувати кредитора. Таким чином, бездіяльністю кредитора створено ситуацію правової невизначеності щодо суми остаточного боргу у гривні та порядку сплати боргу в результаті зміни валютного зобов`язання за споживчим кредитним договором №ML-008/085/2005. Відтак бездіяльність кредитора є простроченням кредитора з обов`язку погодити розмір та порядок виконання боргу. Кредитором не розкрито інформацію про зміст боргу, який виник за результатом новації, зокрема щодо сплачених коштів за кредитним договором за датою платежу, за кількістю днів користування коштами, за розміром застосованої процентної ставки. Крім зазначеного, між кредитором та боржниками наявна суперечка щодо дії у часі положень договірної частини кредитного договору №ML-008/085/2005.

Отже, на час подання позову, між сторонами існує спір про остаточний розмір боргу, права та обов`язки сторін за результатом зміни валютного зобов`язання за розірваним кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року у нове зобов`язання в гривні.

Похідним спором зі спору про остаточний розмір боргу є спір про зміст істотних умов нового споживчого кредитного договору на сплату боргу за результатом реструктуризації боргу за кредитним договором №ML-008/085/2005, зокрема, щодо визначення особи позичальника, щодо суми кредиту, щодо початку перебігу строку виникнення прав та обов`язків сторін за новим кредитним договором, тощо. Очевидно, що будь-які суперечності між сторонами щодо тлумачення норм Закону, власних прав та обов`язків, мають вирішуватися відповідно до положень ЦК України на підставі ст. 4 ЦК України, згідно з якою Кодекс є основним актом цивільного законодавства. Позиція позивача ґрунтується на твердженнях про обман банком споживача під час формування кредитором грошових вимог до позивача та його дружини.

Так, згідно змісту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», для обчислення належних кредитору процентів за користування кредитом, за 2012 рік та наступні роки застосовується останнє значення українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у відповідній іноземній валюті, встановлене у році, що передує року застосування розміру процентів за користування кредитом. Для обчислення суми перевищення за періоди до 2011 року включно застосовується перше значення українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у відповідній іноземній валюті, встановлене у 2011 році. У випадку, якщо до проведення реструктуризації застосовувався розмір процентів за користування кредитом, що перевищував розмір українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб в іноземній валюті, у якій відповідно до договору було виражено грошові зобов`язання у період застосування зазначеного розміру процентів, то при проведенні реструктуризації сума грошових зобов`язань позичальника зменшується на суму такого перевищення. Таким чином банк зобов`язаний був порівняти застосовану відсоткову ставку за кредитним договором із відсотковою ставкою українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб в іноземній валюті, обрахувати зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту із застосуванням значення відсотків за меншою ставкою, а нараховану раніше суму перевищення зменшити до суми, отриманої внаслідок такого обрахування. Результатом проведених банком обчислень мало бути визначення остаточного розміру валютних зобов`язань боржника за період дії кредитного договору, тобто з 16 грудня 2005 року по 18 квітня 2017 року для подальшої зміни зазначених зобов`язань у гривню за спеціальним коефіцієнтом 15,98. Банк зобов`язаний був отриману внаслідок перерахунку суму валютного зобов`язання змінити у нове зобов`язання у гривні у вигляді нового кредиту строком на 10 років на умовах, визначених Законом. Проте зі змісту повідомлень банку не зрозумілі підстави формування його вимог та не надано жодних доказів достовірності проведених обчислень. Ніяк не можливо жодним зворотнім чином обчислити та визначити якими показниками оперував банк для обчислення розміру власних вимог до позичальника.

Відтак позивачем, самостійно проведено відповідні обчислення. Обрахунок здійснено на підставі банківських виписок відповідно фактичних даних щодо здійснених виплат за кредитним договором №ML-008/085/2005. За результатами обчислень остаточні валютні зобов`язання, що підлягають зміні у гривню за спеціальним коефіцієнтом 15,98 складають 21 372,79 долари США, у тому числі 17 862,35 дол. США за тілом кредиту та 3 510,44 дол. США за відсотками. Загальна сума перевищення, яка підлягає списанню складає 43 503,25 дол. США (64876,04 мінус 21372,79), в тому числі 33 476,94 дол. США за тілом кредиту (51339,29 мінус 17862,35) та 10 026,31 дол. США за відсотками ( 13536,75 мінус 3510,44). Оскільки загальна сума перевищення більша за суму залишку заборгованості зі сплати відсотків, то нараховані відсотки повністю поглинаються, а залишок заборгованості з тіла кредиту в сумі 21372,79 дол. США підлягає зміні за спеціальним коефіцієнтом 15,98 у новий кредит в національній валюті. ( (51339,29 дол. США заборгованість з тіла) плюс (13536,75 дол. США заборгованість з відсотків) мінус (43503,25 дол. США загальна сума перевищення). Оскільки заборгованість позивача у валюті за результатами обчислень становить 21 372 дол. США 79 центів, а курс зміни становить число 15,98, то заборгованість позивача перед відповідачем після проведення конвертації складає 341 537 гривень 18 копійок. (21372,79 х 15,98 = 341537,18) Крім цього, зазначена заборгованість підлягає зменшенню за рахунок сплачених на користь банку платежів у гривні: - пені в сумі 1 948, 41 гривень (18 листопада 2008 року в сумі 46,41 гривні та 11 березня 2010 року в сумі 1902 гривні), - платежів за період виконавчого провадження загалом на суму 25 156,72 гривень. Всього: 27 105,13 гривень. Таким чином загальна сума заборгованості, що підлягає сплаті протягом десяти років у вигляді платежів по кредиту, становить 314 432 гривні. ( 341537,18 - 27105,13 = 314 432,05).

Оскільки відповідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, то обов`язок повернути кредитору 314 432 гривні виник і у позивача. З виникненням у позивача обов`язку повернути зазначені кошти виникло і право на отримання кредиту для повернення боргу строком на 10 років на умовах, визначених Законом. Відтак позивач вважає, що має право на отримання від кредитора кредиту на сплату боргу. Отримання позивачем статусу позичальника за новим кредитним договором не є зміною боржника за договором, оскільки не скасовує право кредитора вимагати погашення боргу в сумі 314 432 гривні солідарно з позивача та ОСОБА_1 відповідно ч. 4 ст. 65 СК України.

Вимога позивача щодо отримання ним статусу позичальника відповідає інтересам сім`ї позивача, оскільки його дружина ОСОБА_1 не отримує доходів в Україні, заходиться з дітьми за кордоном, перебуває на утриманні приймаючої країни в статусі особи, що отримала тимчасовий прихисток від війни.

Окрім цього, у червні 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 16 лютого 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №ML-008/085/2005, відповідно до умов якого банк надав Позичальнику кредит в розмірі 69 848,34 доларів США.

11 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №SR-008/085/2005, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань за Кредитним договором №ML-008/085/2005.

05 травня 2014 року між поручителем та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір до договору поруки, відповідно до якого розмір боргових зобов`язань забезпечених порукою становить 52 796,05 дол. США.

Згідно з п.2.2.1 додаткового договору до договору поруки, в разі зміни, в тому числі збільшення боргових зобов`язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов`язання забезпечуються порукою без укладення будь-яких додаткових договорів, а підписання поручителем даного договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

16 березня 2018 року у справі №754/5729/17Деснянським районним судом м. Києва було задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до відповідачів та стягнуто заборгованість за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року в розмірі 64 874,04 доларів США. В подальшому дане рішення боржниками виконано не було.

13 квітня 2024 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», а саме, щодо проведення реструктуризації за кредитними договорами наданими в іноземній валюті.

30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ « ОТП Банк» з заявою про проведення реструктуризації за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Оскільки заява про проведення реструктуризації відповідала умовам Закону, банком її було задоволено.

28 липня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ « ОТП Банк» було укладено договір про внесення змін та доповнень (про реструктуризацію боргових зобов`язань за Законом №1381-ІХ).

Відповідно до п.2.1.1. Договору про реструктуризацію позичальник зобов`язаний сплачувати суму заборгованості із сплати кредиту, що вважається не погашеною за результатами проведення реструктуризації, рівними частинами щомісяця. Дата остаточного повернення кредиту встановлена 28 липня 2031 року.

Додатком №1 до Договору про реструктуризацію встановлено, що після проведення реструктуризації сума заборгованості за кредитним договором становить 732 590,32 гривень.

Згідно до п.2.1.3. Договору про реструктуризацію позичальник зобов`язаний сплачувати суму заборгованості за кредитним договором за період з дня проведення реструктуризації, що нараховується на непогашений залишок суми кредиту в розмірі Українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні, збільшеного на один процентний пункт. Таким чином відсоткова ставка становить 9,17 % річних.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року.

Ухвалою встановлено, що відповідачем подано належним чином виконану заяву з обов`язковими документами про здійснення реструктуризації боргу за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року. Позичальник відповідає всім необхідним критеріям для здійснення реструктуризації. Таким чином на вимогу Закону відбулася новація старого зобов`язання за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року, на примусове виконання якого видано виконавчий лист №754/5729/17 від 17 квітня 2019 року, у нове зобов`язання.

Звернувшись до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки за кредитним договором було проведено реструктуризацію відповідач підтвердив свою згоду з укладенням договору про внесення змін та доповнень (про реструктуризацію боргових зобов`язань за Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті») та мав намір виконувати зобов`язання за кредитним договором відповідно до умов проведеної реструктуризації.

29 грудня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та АТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за р.№1975, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року та права Іпотекодержателя за Договором іпотеки, посвідченим 21 грудня 2005 року Зубко І.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №6559, були відступлені та перейшли до ТОВ «Діджи Фінанс».

Однак, позичальник допустив порушення умов виконання договору про внесення змін та доповнень (про реструктуризацію боргових зобов`язань за Законом №1381-ІХ) від 28 липня 2021 року зі сплати заборгованості за кредитним договором, а тому ТОВ «Діджи Фінанс» вимушене звернутись до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідачів заборгованість за договором про внесення змін та доповнень (про реструктуризацію боргових зобов`язань за Законом №1381-ІХ) по кредитному договору №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року.

Станом на дату відступлення прав вимоги за вищевказаним Договором заборгованість Позичальника за Кредитним договором становить 752 321,78 гривень з яких: заборгованість за кредитом -724 127,59 гривень; заборгованість з відсотків - 28 194,19 гривень.

ТОВ «Діджи Фінанс» після набуття права вимоги за Кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року та всіма похідними за ним договорами направила повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та вимогу про виконання зобов`язань за Кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке є новим кредитором.

Оскільки вимога позичальником не виконання, кошти не сплачені, ТОВ «Діджи Фінанс» як кредитор за Кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року змушене звернутись із даною заявою для захисту своїх законних прав та інтересів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року об`єднано в одне провадження цивільні справи №754/7038/23 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_1 про визнання зобов`язання вчинити дії та №754/7386/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Справі присвоєно №754/7038/23.

У грудні 2023 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, у якій просила суд:

зобов`язати ТОВ «Діджи Фінанс» встановити розмір боргу, за результатом здійснення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року, в сумі 314 432 гривень:

зобов`язати ТОВ «Діджи Фінанс» виготовити та надати позичальнику новий графік погашення боргу в сумі 314 432 гривень рівними частинами щомісяця починаючи з тридцятого дня після дня набрання рішенням суду законної сили і надалі через кожний місяць протягом десяти років з дня набрання рішенням суду законної сили, з відсотковою ставкою в розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні із застосуванням останнього значення індексу, встановленого на початок календарного дня набрання рішенням суду законної сили та збільшеного на один процентний пункт, а також з щорічною зміною розміру процентів за користування кредитом через кожен календарний рік з наступного дня від дня набрання рішенням суду законної сили у розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні із застосуванням останнього значення індексу, встановленого на початок календарного дня, в який здійснюється зміна розміру процентів за користування кредитом та збільшеному на один процентний пункт;

зобов`язати ТОВ «Діджи Фінанс» визнати ОСОБА_2 уповноваженою особою перед ТОВ «Діжди Фінанс» щодо сплати боргу, що виник в результаті реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року.

В обґрунтування позову, окрім доводів тотожних первісному позову ОСОБА_2 , зазначила, що 16 грудня 2005 року між нею та АКБ «Райффайзен банк Україна» був укладений споживчий кредитний договір №ML-008/085/2005 з метою рефінансування раніше отриманого в іншій банківській установі кредиту на купівлю квартири АДРЕСА_1 для проживання сім`ї. На даний час позивачка зберігає право проживати в зазначеній квартирі. Кредит укладався на виконання усного договору про спільну діяльність між позивачкою та її чоловіком про придбання житла за вищевказаною адресою для проживання сім`ї.

Позивачка не погоджується з результатом врегулювання зобов`язань за кредитним договором №ML- 008/085/2005 від 16 грудня 2005 року, зокрема з розміром, переданих від АТ «ОТП Банк» правонаступнику ТОВ «Діджи Фінанс», грошових вимог в сумі 732 590 гривень 32 копійок, вважаючи їх необґрунтованими.

На даний час позивачка юридично рахується позичальником щодо коштів, отриманих в інтересах сім`ї, на реалізацію усного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про спільну діяльність з метою придбання житла квартири АДРЕСА_1 для спільного проживання сім`ї. Позивачка вважає, що покладання фінансового обов`язку зі сплати кредиту на реалізацію усного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про спільну діяльність з метою придбання та оплати кредиту на купівлю квартири для проживання сім`ї позивачки лише на одну сторону, а саме на позивачку є несправедливим, оскільки обидві сторони набули права власності на житло, а юридичний обов`язок зі сплати кредиту покладено лише на позивачку. Наразі позивачка проживає за кордоном, обмежена в можливості представляти інтереси сім`ї в договорі про спільну діяльність з метою придбання та оплати кредиту на купівлю квартири для проживання сім`ї позивача. Відтак сторонами усного договору про спільну діяльність з метою придбання та оплати кредиту на купівлю квартири було ухвалено рішення про заміну представника за договором, а саме особи позивачки на особу її чоловіка ОСОБА_2 . Але зазначене рішення не визнається відповідачем. Отримання чоловіком позивачки прав та обов`язків позичальника за кредитним договором не є зміною боржника за договором, а є лише зміною уповноваженої особи за договором, оскільки не змінює особу боржників та не скасовує право кредитора вимагати погашення боргу в сумі 314 432 гривні солідарно з позивачки та її чоловіка ОСОБА_2 . Отримання останнім статусу позичальника відповідає інтересам сім`ї, оскільки позивачка не отримує доходів в Україні, заходиться з дітьми за кордоном, перебуває на утриманні приймаючої країни в статусі особи, що отримала тимчасовий прихисток від війни.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язань відмовлено.

Позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про внесення змін та доповнень (про реструктуризацію боргових зобов`язань за законом №1381-ХІ) від 28.07.2021 року в сумі 752 321,78 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір в розмірі 5 642 гривні 42 копійки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір в розмірі 5 642 гривні 42 копійки.

В задоволенні вимог третьої особи за зустрічним позовом, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_2 про визнання зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 08 липня 2024 року через систему Електронний Суд подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зауважила, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» позичальнику надано право на реструктуризацію, а кредитодавцю встановлений обов`язок провести реструктуризацію та надати докази, що підтверджують виконання кредитодавцем свого обов`язку.

АТ «ОТП Банк» повідомило ОСОБА_1 про задоволення заяви про реструктуризацію та встановило не узгоджену суму боргу в розмірі 732 590,32 гривень, при цьому не надало розрахунку боргу з посиланням на дату, суму та призначення кожного платежу, кількість днів користування кредитом, застосовану процентну ставку - тобто не надало доказів виконування свого обов`язку з проведення реструктуризації відповідно до вимог Закону.

Вважає, що для кредитодавця дія з проведення реструктуризації є примусовою за Законом, кредитодавець зобов`язаний вчинити певні дії з обчислення нового боргу та надати докази виконання свого обов`язку, а позичальник має право такі докази отримати.

Суд не звернув увагу, що реструктуризація проводиться не на договірних засадах, а у спосіб, що встановлений Законом, а тому розмір боргу та спосіб його повернення визначається Законом, а не довільним рішенням фінансової установи. Та не дослідив питання, чи виконав позикодавець свій обов`язок з проведення реструктуризації та чи містять матеріали справи відповідні докази.

З розміром остаточних грошових претензій в сумі 732 590,32 гривень до ОСОБА_1 . фінансова установа визначилась лише 10 вересня 2021 року та по суті просто призначивши суму боргу на свій власний розсуд всупереч Закону.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_1 про визнання зобов`язання вчинити дії, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_2 про визнання зобов`язання вчинити дії, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

25 вересня 2024 року директор ТОВ «Діджи Фінанс» - ОСОБА_4 подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції шляхом направлення і доставлення 21 жовтня 2024 року судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів сторін у справі (а.с.36-39), заяв та клопотань не надходило, однак ї неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, оскільки матеріалів справи достатньо для її розгляду (постанова КЦС ВС від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзен банк Україна» та ОСОБА_1 був укладений споживчий кредитний договір №ML-008/085/2005. За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 69 848,34 доларів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 11,00%.

11 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №SR-008/085/2005, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань за Кредитним договором №ML-008/085/2005.

05 травня 2014 року між поручителем та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір до договору поруки, відповідно до якого розмір боргових зобов`язань забезпечених порукою становить 52 796,05 дол. США.

Згідно з п.2.2.1 додаткового договору до договору поруки, в разі зміни, в тому числі збільшення боргових зобов`язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов`язання забезпечуються порукою без укладення будь-яких додаткових договорів, а підписання поручителем даного договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року у справі №754/5729/17 задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до відповідачів та стягнуто заборгованість за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року в розмірі 64 874,04 доларів США.

30 червня 2021 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» ОСОБА_1 було подано заяву про проведення реструктуризації боргу за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року.

АТ «ОТП Банк» листом №73-2-3-4/10073 від 27 серпня 2021 року повідомило про задоволення вищезазначеної заяви, де 28 липня 2021 року визнано днем проведення реструктуризації, курс конвертації визначено 15,98, а суму боргу вказано в розмірі 1 319 472,60 гривень. Також разом з листом було надано графік погашення боргу.

28 липня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ « ОТП Банк» було укладено договір про внесення змін та доповнень (про реструктуризацію боргових зобов`язань за законом №1381-ІХ).

Відповідно до п.2.1.1. Договору про реструктуризацію позичальник зобов`язаний сплачувати суму заборгованості із сплати кредиту, що вважається не погашенною за результатами проведення реструктуризації, рівними частинами щомісяця. Дата остаточного повернення кредиту встановлена 28 липня 2031 року.

Додатком №1 до Договору про реструктуризацію встановлено, що після проведення реструктуризації сума заборгованості за кредитним договором становить 732 590,32 гривень.

Згідно до п.2.1.3. Договору про реструктуризацію позичальник зобов`язаний сплачувати суму заборгованості за кредитним договором за період з дня проведення реструктуризації, що нараховується на непогашений залишок суми кредиту в розмірі Українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні, збільшеного на один процентний пункт. Таким чином відсоткова ставка становить 9,17 % річних.

Окрім цього, листом АТ «ОТП Банк» №73-2-3-4/10279 від 10 вересня 2021 року було зменшено вимоги, та вказано що розмір кредиту складає 732 590,32 гривень та надано графік погашення боргу, а також надано оновлений графік погашення кредиту.

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 направила лист №459 пропозицію про досудове врегулювання спору. Відповідно до якого не погодилась з грошовими вимогами банку, змістом угод і графіків, та просила надати детальну інформацію про кредит, зменшити грошові вимоги до дійсних та надати новий графік погашення кредиту.

09 листопада 2021 року Деснянським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року.

29 грудня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та АТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги від 29 грудня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за р.№1975, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №ML-008/085/2005 від 16 грудня 2005 року та права Іпотекодержателя за Договором іпотеки, посвідченим 21 грудня 2005 року, Зубко І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №6559, були відступлені та перейшли до ТОВ « Діджи Фінанс».

29 грудня 2021 року листом №73-2-3-4/12506 АТ « ОТП Банк» направив повідомлення про зміну кредитора на ТОВ «Діджи Фінанс».

Станом на дату відступлення прав вимоги за вищевказаним Договором заборгованість Позичальника за Кредитним договором становить 752 321,78 гривень з яких: заборгованість за кредитом -724 127,59 гривень; заборгованість з відсотків - 28 194,19 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та у задоволенні зустрічного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що позивачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконали, не довели та не спростували вищезазначені зобов`язання.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ТОВ «Діджи фінанс» суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачами зобов`язань та неспростування суми заборгованості перед позивачем.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 вказав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Статтею 2 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набрав чинності 23 квітня 2021 року.

Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

В постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №209/800/22 викладено правовий висновок про те, що положення підпункту 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не обмежує права споживача на звернення до банку із заявою про проведення реструктуризацію в період перебування в провадженні суду справи за позовом банку про стягнення заборгованості із такого позичальника, а встановлює додатковий (збільшений) строк для подання відповідної заяви у такому випадку.

Позичальник за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, може подати заяву кредитору про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя як протягом тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», так і зі спливом цього строку, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

Відповідно до підпункту 6 пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» за результатами проведення реструктуризації на позичальника (особу, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) покладається такий вичерпний перелік зобов`язань перед кредитором:

сплачувати суму заборгованості із сплати кредиту, що вважається не погашеною за результатами проведення реструктуризації, рівними частинами щомісяця (починаючи з 30 дня після дня проведення реструктуризації і надалі через кожний місяць) протягом 10 років з дня проведення реструктуризації, а якщо договором, відповідно до якого надано кредит, встановлено пізніший строк повного погашення суми кредиту, - протягом такого строку;

сплатити суму заборгованості із сплати процентів за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації, що вважається не погашеною за результатами проведення реструктуризації;

сплачувати проценти за користування кредитом за період з дня проведення реструктуризації, що нараховуються на непогашений залишок суми кредиту в розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні (застосовується останнє значення індексу, встановлене на початок календарного дня, в який проводиться реструктуризація), збільшеного на один процентний пункт.

Надалі розмір процентів за користування кредитом змінюється через кожен календарний рік з дня проведення реструктуризації та встановлюється у розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні (застосовується останнє значення індексу, встановлене на початок календарного дня, в який здійснюється зміна розміру процентів за користування кредитом), збільшеному на один процентний пункт.

Проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця, починаючи з 30 дня після дня проведення реструктуризації;

сплатити пеню за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого абзацами другим - четвертим цього підпункту, починаючи з дев`яностого дня після дня проведення реструктуризації, у розмірі половини облікової ставки Національного банку України;

оплачувати здійснення страхування, якщо такий обов`язок передбачений договором або договором іпотеки.

Зазначений у цьому підпункті перелік не поширюється на грошові зобов`язання позичальника перед поручителем або заставодавцем, що виникли у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника до дня проведення реструктуризації;

Відповідно до підпункту 12 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації.

Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити усі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

У цій справі проміжний кредитодавець (АТ «ОТП Банк») виконав імперативну вимогу пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та на підставі заяви ОСОБА_1 від 30 червня 2021 року уклав із нею Договір про внесення змін та доповнень (про реструктуризацію боргових зобов`язань за Законом №1381-ІХ).

Додатком №1 до цього договору є графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту на суму 732 950,32 грн.

При цьому, положення пункту 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» не зобов`язують фінансову установу узгоджувати з кредитором розмір заборгованості перед реструктуризацією.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, боржник за загальним правилом має право його оспорити, надавши докази погашення кредиту.

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наявні у матеріалах справи докази, зокрема Договір про внесення змін та доповнень (про реструктуризацію боргових зобов`язань за Законом №1381-ІХ) та Додаток №1 до нього, свідчать про дійсність розрахованої АТ «ОТП Банк» заборгованості ОСОБА_1 саме у розмірі 732 950,32 грн.

Умови цього договору узгоджуються з положеннями Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та підстав для визначення заборгованості у іншому, ніж визначено банком розмірі, немає. Строк виконання договору визначено у 120 місяців (тобто 10 років), що також відповідає вимозі закону.

При цьому, вимоги ОСОБА_5 щодо визнання ОСОБА_2 уповноваженою особою щодо сплати боргу не відповідають вимогам ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

За змістом зазначеної норми зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника у зобов`язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії. Підставою для такого покладення можуть бути як положення закону, так і певні відносини між боржником та третьою особою.

Згідно із вимогами частини першої статті 546 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання та передбачає, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку як солідарний боржник (стаття 553 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

За обставинами цієї справи ОСОБА_2 відповідно до Договору поруки №SR-008/085/2005 від 11 березня 2010 року є поручителем за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань за Кредитним договором №ML-008/085/2005, а тому не може бути визнаний уповноваженою особою щодо сплати боргу за рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 3-тя особа - ОСОБА_1 про визнання зобов`язання вчинити дії, рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова