ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2815/23Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/265/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення сторін цивільну справу № 601/2815/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2023 року (ухвалене суддею Коротичем І.А.) в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 07 листопада 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н з метою отримання банківських послуг. Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 32000.00 грн. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 23 серпня 2023 року існує заборгованість в розмірі 31753.51 грн, з яких 27505.05 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4248.46 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 листопада 2007 року в сумі 31753.51 грн, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 листопада 2007 року за тілом кредиту в розмірі 27505.05 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, АТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитом, оскільки в анкеті-заяві б/н від 07 листопада 2007 року, яка підписана відповідачем, встановлено базову процентну ставку 36 % річних. Крім того, відповідач, підписуючи вказану анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду зі всіма істотними умовами договору.

Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні відсотків, не взяв до уваги, що 27 лютого 2020 року відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій зазначено основні умови кредитування, зокрема: процентна ставка становить 43.20 % річних для карт Універсальна, 42.00 % річних для карт Універсальна Gold. Однак, вказана заява не була досліджена належним чином судом першої інстанції.

Апелянт наголошує, що належними та допустимими доказами підтверджено, що 07 листопада 2007 року із відповідачем була узгоджена відсоткова ставка 36% річних, а з 27 лютого 2020 року узгоджена відсоткова ставка 42 % річних.

У зв`язку з викладеним просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в даній частині задоволити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

07 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому було збільшено до 32000.00 грн.

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також, з умов кредитного договору від 07 листопада 2007 року вбачається, шо сплата базових відсотків за користування кредитом становить 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.34-35).

Згідно наданих банком розрахунків заборгованості, а також виписки за договором заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23 серпня 2023 року становить 31753.51 грн, з яких 27505.05 грн - заборгованість за тілом кредиту та 4248.46 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Також до кредитного договору банк долучив Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 27 лютого 2020 року, Виписку за договором б/н за період із 07 листопада 2007 року по 31 серпня 2023 року (а.с.53-92).

З поданих позивачем розрахунків заборгованості від 31 травня 2015 року, 30 червня 2019 року та від 23 серпня 2023 року слідує, що процентна ставка, яка застосовувалась Банком до простроченої заборгованості за кредитом в період до 31 березня 2015 року не перевищувала встановлений в анкеті-заяві розмір (36%) та становила 36.00%, 30.00%, 34.80%.

В подальшому відсоткова ставка банком нараховувалася в наступному розмірі:

- з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року - 43.20 % річних;

- з 01 червня 2015 року по 19 серпня 2015 року - 34.8 % річних;

- з 20 серпня 2015 року по 12 жовтня 2017 року - 43.20 % річних;

- з 13 жовтня 2017 року по 26 лютого 2020 року - 42.00 % річних;

- з 27 лютого 2020 року по 23 серпня 2023 року - 42.00 % річних.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути й заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині розміру і порядку нарахування відсотків, Банк, серед іншого, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Приват Банку, вказівка про ознайомлення із змістом яких міститься в анкеті-заяві ОСОБА_2 від 07 листопада 2007 року.

Суд першої інстанції вірно не взяв їх до уваги виходячи із наступного.

Матеріали справи не містять доказів того, що підписуючи 07 листопада 2007 року анкету-заяву ОСОБА_2 розумів їх зміст, ознайомився та погодився з ними.

Колегія суддів вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Такі висновки містяться й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (07 листопада 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 жовтня 2023 року). Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 слідує, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору №б/н від 07 листопада 2007 року.

Таким чином, колегія суддів критично оцінює посилання АТ КБ «ПриватБанк» на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що долучені до анкети-заяви від 07 листопада 2007 року, як невід`ємні частини спірного договору.

Крім згаданих вище Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Приват Банку, позивач свої вимоги в частині стягнення відсотків обґрунтовує і тим, що в анкеті-заяві ОСОБА_2 за договором б/н від 07 листопада 2007 року зазначено базову процентну ставку в розмірі 36% на рік на залишок заборгованості, а також посилається на заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 27 лютого 2020 року, в якій встановлено процентну ставку в розмірі 42% річних.

Колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено вказані докази, однак, при вирішенні справи їх до уваги не приймає виходячи з наступного.

З поданих позивачем розрахунків заборгованості слідує, що процентна ставка в розмірі, який не перевищував встановлений в анкеті-заяві від 07 листопада 2007 року (36 % річних) застосовувалась Банком в період лише до 31 березня 2015 року (36.00%, 30.00%, 34.80%), а також з 01 червня 2015 року по 19 серпня 2015 року (34.80%).

В інші періоди дії договору, до 27 лютого 2020 року, позивачем в односторонньому порядку застосовувалася процентна ставка в більшому розмірі, ніж була визначена в анкеті-заяві від 07 листопада 2007 року, а саме:

- з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року - 43.20% річних;

- з 20 серпня 2015 року по 12 жовтня 2017 року - 43.20% річних;

- з 13 жовтня 2017 року по 26 лютого 2020 року - 42.00% річних.

При цьому сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами не підтверджує, що розмір процентної ставки, який змінювався за користування кредитними коштами, був погоджений з відповідачем в момент укладення договору 07 листопада 2007 року.

Колегія суддів бере до уваги доводи апелянта про те, що 27 лютого 2020 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій зазначено основні проценти кредитування, а саме: 43.20 % річних - для карт Універсальна та 42.00 % річних - для карт Універсальна Gold, однак враховує той факт, що з 01 квітня 2015 року по 27 лютого 2020 року (майже 5 років) позивач безпідставно в односторонньому порядку нараховував та списував за рахунок коштів відповідача відсотки, розмір яких перевищував погоджений в анкеті-заяві від 07 листопада 2007 року.

Також колегія суддів зазначає, що станом на 01 квітня 2015 року у відповідача була відсутня заборгованість з кредитним договором.

Вказані обставини свідчать про те, що позивачем надано суду розрахунок заборгованості, який не ґрунтується на умовах договору, погоджених між сторонами, та не відповідає обставинам даної справи.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду, виклавши його мотивувальну частину, в редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 14 березня 2024 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Н.М. Храпак

М.В. Хома