Справа №932/5065/24
Провадження №2/932/1985/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Дубовик К.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування Пантелеєвої Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просив розірвати шлюб з ОСОБА_1 , встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 14 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом осіб у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року прийнято до розгляду заяву про заміну предмету позову та закінчено підготовче провадження по справі призначено судовий розгляд по суті.

Стислий виклад позиції позивача.

Сторони з 25 липня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі в якому у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка наразі мешкає з батьком. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату взаєморозуміння між ними, поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання дитини. Наразі позивач сам займається вихованням дочки, самостійно її утримує. Для надання різного виду допомоги дитині, необхідністю переміщення із дитиною без документального оформлення згоди від матері, яка з дитиною не проживає позивачу необхідно встановити факт, що він самостійно виховує дитину.

Відповідачка позовні вимоги визнала, просила розглянути справу без її участі.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала.

Представник третьої особи в судовому засіданні повідомила, що мати у телефонному режимі повідомила, що з дитиною не проживає. Враховуючи змінену позовну вимогу, висновок органу опіки є неактуальним, бо батько здійснює утримання дитини, дитина захищена та забезпечена.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Так, відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 25 липня 2015 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Дніпропетровська, громадянином України та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою міста Дніпропетровська, громадянкою України, актовий запис №530.

Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя « ОСОБА_5 ».

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки №2363 про склад сім`ї ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою проживання батька з 23.04.2024.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 наданої КЗО «Спеціалізована школа №115» ДМР мати дитини за час навчання в школі жодного разу не цікавилася станом справ доньки, батьківські збори не відвідувала.

Згідно з характеристикою КПНЗ «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» ДМР вихованням ОСОБА_3 займається батько, за час відвідувань тренувань мама жодного разу не з`явилася та не цікавилася успіхами дитини.

Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, проте ця вимога позивачем змінена та не заявляється.

Відповідач визнала позовні вимоги, зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу та встановлення факту одноосібного утримання дитини батьком.

Норми права застосовані судом.

Положенням ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Тобто, з аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що розірвання шлюбу за рішенням суду можливе у разі звернення одного з подружжя з такою вимогою та з зазначенням об`єктивних причин, які унеможливлюють подальше існування шлюбу.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, при цьому, батьки мають право укласти відповідний договір.

У випадку спору із цього приводу, спір між батьками вирішується органом опіки та піклування (ст.158 СК України) або судом (позов про усунення перешкод, ст.159 СК України,).

Аналогічно вирішується питання щодо утримання дитини, зокрема за згодою батьків а у випадку недосягнення такої згоди за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України).

Згідно висновку, викладеного у п.87 Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2024 у справі №201/5972/22, оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 127/16211/23, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі.

За приписами п.4 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

Мотиви та висновки суду.

Приймаючи до уваги договірну природу шлюбу, принцип добровільності та неможливість розірвання шлюбу у позасудовому порядку, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, суд приходить до висновку що шлюб слід розірвати.

Що стосується встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей то суд виходить із того, що позивач не ставить на вирішення суду жодного із питань щодо виконання батьками прав чи обов`язків з виховання та утримання дітей.

Питання реалізації прав та обов`язків з виховання та утримання дітей може бути вирішено за взаємною згодою, зокрема шляхом укладення відповідного договору.

При цьому, між батьками відсутні спори із означених питань, що підтверджує їх позиція у вказаній справі.

Відтак суд приходить до переконання про відсутність спору щодо цього питання, що у даному випадку свідчить про те, що права позивача не порушені.

Суд звертає увагу на викладені вище висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Викладене вказує на відсутність підстав для задоволення позову у вказаній частині.

При цьому суду відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову в цій частині з огляду на те, що таке визнання суперечить закону (обґрунтовано вище) та може порушувати права держави в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Керуючись ст. 12, 81,259, 263-265 ЦПК України, ст..ст. 14, 15,24, 105, 112, 150, 151, 164 СК України-

У Х В А Л И В:

Позов задовільнити частково.

Розірвати шлюб, зареєстрований 25 липня 2015 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Дніпропетровська та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою міста Дніпропетровська, актовий запис №530.

Відповідачці лишити прізвище « ОСОБА_5 ».

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 18.10.2024.

Суддя: В.І. Цитульський