Справа № 202/8683/23
Провадження № 2/202/207/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.,

за участю:

прокурора Крамаренка С.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 202/8683/23 за позовом

Виконувача обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра

в інтересах держави в особі:

Дніпровської міської ради

до

ОСОБА_2

про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.05.2023 виконувач обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, діючи в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , вимоги за яким збільшив 08.02.2024, та мотивував тим, що має місце порушення інтересів держави, яке полягає у тому, що ОСОБА_2 в 2015 році, більш точної дати та часу встановити не надалось за можливе по теперішній час, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, самовільно зайняв та продовжує займати земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, площею 0,0343 га, в районі будинку АДРЕСА_1 в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га.

Вказані обставини встановлені вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24.01.2023 у кримінальній справі № 202/1683/22 (провадження № 1-кп/202/126/2023) по кримінальному провадженню № 0001169 від 11.06.2020, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Разом з тим, Дніпровська міська рада, як власник вищезазначеної земельної ділянки була обізнана про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0343 га, у тому числі в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га, в районні будинку АДРЕСА_1 проте, до теперішнього часу міською радою не було вжито жодних заходів, направлених на припинення вказаних порушень. Бездіяльність Дніпровської міської ради щодо захисту порушених прав підтверджується листом №7/22-886 від 01.05.2023, а також листом Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради №4/4-126 від 24.04.2023 у яких зазначено, що заходи цивільно-правового характеру з цього питання ними не вживалися, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Також, зазначив, що а ні органами прокуратури (прокурором), а ні потерпілим від кримінального правопорушення (злочину) (Дніпровською міською радою) цивільний позов у кримінальному провадженні №0001169 від 11.06.2020 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не заявлявся та судом щодо позову чи позовних вимог жодного рішення не приймалося.

Крім того зазначив, що Відповідачем спірна земельна ділянка використовується без достатніх правових підстав, а тому вона має бути повернута законному власнику на підставі рішення суду.

Самовільне використання ОСОБА_2 земельної ділянки суперечить вимогам ст.ст. 125, 126 ЗК України та є порушенням, передбаченим п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України.

Враховуючи викладене просив суд зобов`язати ОСОБА_2 , звільнити шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної власності площею 0,0343 га, у тому числі в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га, яка знаходиться в районні будинку АДРЕСА_1 та повернути державі в особі Дніпровської міської ради вказану земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан.

18.05.2023 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм право не скористався, відзив на позов не подав.

20.12.2023 підготовче провадження по справі закрите.

У судовому засіданні прокурор та представник Дніпровської міської ради підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 , який відбуває покарання за вироком суду у ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)», про час та місце судового розгляду був повідомлений через адміністрацію установи виконання покарань, що підтверджується відповідними розписками засудженого ОСОБА_2 . Будь-яких заяв від відповідача не надходило. Клопотань про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції від ОСОБА_2 не надходило.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, оскільки про дату, час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. (ч.1, п. а ч.2 ст.83 ЗК України).

Дніпровська міська рада, в силу положень ст.83 ЗК України, є власником земельної ділянки площею 0,0343 га, у тому числі в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га, в районні будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Однак, вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24.01.2023 у кримінальній справі № 202/1683/22 (провадження № 1-кп/202/126/2023) по кримінальному провадженню № 0001169 від 11.06.2020 встановлено, що ОСОБА_2 в 2015 році, більш точної дати та часу встановити не надалось за можливе по теперішній час, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, самовільно зайняв та продовжує займати земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, площею 0,0343 га, в районі будинку АДРЕСА_1 в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га.

Вказаним вироком ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Приписами ч.6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, у даній справі не підлягає доказуванню факт того, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 ним самовільно зайнята земельна ділянка, яка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, площею 0,0343 га, в районі будинку АДРЕСА_1 в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га.

З даних протоколу огляду від 06.10.2020, який проведено у межах кримінального провадження №0001169, судом встановлено, що самовільно зайнята ОСОБА_2 земельна ділянка фактично використовується ним як паркувальний майданчик (стоянка) для автомобілів, огороджена парканом по периметру, де в`їзд огороджений металевим профілем та оснащений автоматичними воротами.

Відповідно до Державного класифікатору будівель та споруд, ДК 018 - 2000, Гармонізовано з CC, ДНДІАСБ Держбуду споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Відтак, судом встановлено, що на самовільно зайнятій земельній ділянці ОСОБА_2 , без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, розмістив тимчасові споруди (паркан, ворота), що є самовільним будівництвом.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Згідно зі ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Стаття 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до п. б ч.1 ст.211 ЗК України самовільне зайняття земельної ділянки є порушенням земельного законодавства та тягне за собою адміністративну, кримінальну та цивільну відповідальність

Отже, самовільне використання ОСОБА_2 земельної ділянки суперечить вимогам ст.ст. 125, 126 ЗК України та є порушенням, передбаченим п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України.

15.11.2023 Великою Палатою Верховного суду у справі № 916/1174/22 ухвалено Постанову, якою визначено правову позицію щодо належного способу захисту у земельних спорах, пов`язаних з самочинним будівництвом та зазначено, що належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (п. 113 Постанова).

Самочинне будівництво нерухомого майна (у даному випадку споруд) особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Згідно з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.

В даній справі прокурором визначено у чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтована необхідність їх захисту.

Крім того, прокурор належним чином обґрунтував, що саме Дніпровська міська рада є органом, уповноваженим захищати інтереси держави у спірних взаємовідносинах як власник земельної ділянки.

В даному випадку, нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Дніпровська міська рада протягом тривалого часу не вжило будь-яких заходів із притягнення ОСОБА_2 до цивільної відповідальності.

Згідно з висновками про застосування норм права, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2018 у справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Судом встановлено, що про виявлені порушення прав територіальної громади самовільним зайняттям ОСОБА_2 земельної ділянки прокурором повідомлено Дніпровську міську раду листом від 07.04.2023 № 04/54-3104вих-23, запитано про вжиті заходи, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом.

Зі змісту відповіді Дніпровської міської ради № 7/22-886 від 01.05.2023, а також відповіді Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради № 4/4-126 від 24.04.2023 випливає, що земельна ділянка площею 0,0343 га, в районні будинку АДРЕСА_1 в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, - охорона зона становить 0,0112 га, яка самовільно зайнята ОСОБА_2 самостійно не звільнена і не повернута територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. При цьому, Дніпровською міською радою та її виконавчими органами не вжито жодних заходів щодо повернення у комунальну власність цієї земельної ділянки.

Також суд зазначає, що Дніпровська міська рада була визнана потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 .

Вищевказані обставини свідчать про обізнаність Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки комунальної форми власності, починаючи ще з 26.03.2021, тобто «протягом тривалого часу» про факт порушення відповідачем вимог земельного законодавства, що у свою чергу, порушує її право на законне очікування отримання місцевим бюджетом грошових коштів, права щодо володіння, розпорядження земельною ділянкою, внаслідок чого завдаються економічні збитки державі.

Проте, до міською радою не вжито жодних вичерпних заходів, направлених на припинення вказаних порушень, стягнення шкоди та повернення самовільної зайнятої земельної ділянки.

Для здійснення прокурором представництва інтересів держави не має значення з яких причин (об`єктивних чи суб`єктивних) компетентний орган не здійснив їх захист. Важливо лише те, що захист інтересів держави не здійснено і вони його потребують.

З огляду на це, суд вважає, що у прокурора були підстави для подання до суду позовної заяви в інтересах держави. В даному випадку представництво інтересів держави здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишилися незахищеними.

Прокурором дотримано вимоги абз.3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Зважаючи на викладене в мотивувальній частині цього рішення суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2 684,00 грн., від сплати якого позивач звільнений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 1, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) звільнити шляхом знесення самочинно розміщених споруд (паркан, ворота, тощо) на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної власності площею 0,0343 га, у тому числі в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску 57 мм, охорона зона становить 0,0112 га, яка знаходиться в районні будинку АДРЕСА_1 та повернути вказану земельну ділянку державі в особі Дніпровської міської ради (, проспект Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000), привівши її у придатний для використання стан.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 коп. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено суддею 04.03.2024.

Суддя А. О. Михальченко