Номер провадження: 22-ц/813/4388/24
Справа № 522/1381/24
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 31.01.2024 у складі судді Яреми Х.С.,

встановив:

У січні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу у розмірі 5 683 500, 00 грн. за розпискою.

Одночасно із позовом, ОСОБА_1 подав також заяву про забезпечення позову, якою просив суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , в тому числі на нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 ,загальною площею146,3кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, мотивуючи її тим, що існують ризики відчуження майна відповідачем, що істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2024 та постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що ним було надано достатньо належних доказів, які підтверджували б необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідач абсолютно ігнорує його, не виходить на зв`язок, що, на його думку, свідчить про бажання не виконувати взяті на себе зобов`язання. Зазначає, що такі заходи забезпечення позову є співмірними, оскільки ціна позову становить 5 683 500, 00 грн, а оціночна вартість об`єкта нерухомого майна становить 8 255 882, 80 грн. Такі заходи забезпечення позову є надзвичайно важливими, оскільки відповідачка є громадянкою російської федерації, повертати кошти не бажає та вже дізналася про існування судової справи щодо стягнення з неї коштів, тому намагається якнайшвидше продати квартиру, щоб уникнути відповідальності взагалі, зокрема на сайті OLX з`явилося оголошення про продаж квартири. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що якщо відповідачка знайде покупця та відчужить своє майно, рішення суду буде неможливо виконати, так як про наявність будь якого іншого майна чи коштів наявних в останньої йому не відомо і вона перебуває за кордоном, в країні, з якою відсутні будь які політичні, юридичні, економічні тощо зв`язки.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 09.05.2024, сторони не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява, у якій останній просить апеляційну скаргу розглядати без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції, не в повній мірі відповідає вказаним вище вимогам закону, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що позивач не надав доказів наявності належності відповідачу спірного їй майна та не вказав, які існують ризики відчуження відповідачем належного йому майна задля для уникнення відповідальності щодо повернення коштів. Також судом зауважено, що особа, яка свідомо ризикувала позичити таку значну суму коштів розпискою, складеною в простій письмовій формі, мала б попередньо забезпечити собі якість гарантії захисту своїх прав, у разі неповернення коштів, а не розраховувати на забезпечення позову судом.

Проте апеляційний суд повністю погодитися з такими висновками суду не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення з відповідача 5683500 грн за борговою розпискою від 21.07.2021.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначав, що вказаний захід забезпечення позову є необхідним, адже унеможливить відчуження майна відповідача та сприятиме позитивному виконанню рішення суду.

Разом з тим, ОСОБА_1 не обґрунтував та не навів правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем захід забезпечення позову не відповідає вимогам співмірності, розумності та збалансованості інтересів сторін, а доводи заяви не містять обґрунтування необхідності застосування такого крайнього заходу.

Таким чином, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , проте з інших підстав.

Зважаючи на викладене, ухвала суду підлягає зміні шляхом викладенні мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишенню без змін.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2024 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева