ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м. Київ

справа № 485/734/23

провадження № 61-15355св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

заінтересована особа - Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузяков Олександр Володимирович,на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 серпня 2023 року у складі судді

Соловйова О. В. та постанову Миколаївського апеляційного суду

від 20 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася до суду із заявоюпро встановлення факту батьківства ОСОБА_4 стосовно сина ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 й доньки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесення змін до актового запису про їх народження щодо батька.

Заяву мотивовано тим, що з 2008 року вона проживала однією сім`єю без реєстрацію шлюбу з ОСОБА_4 .

За цей час в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 та

ІНФОРМАЦІЯ_4 донька ОСОБА_6 , що підтверджує висновок спеціаліста від 22 листопада 2022 року за результатами проведеного судово-медичного дослідження зразків крові.

Запис про батька дітей був зроблений заявником у відповідності до вимог статті135 СК України зі слів матері.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 загинув під час проходження військової служби.

За життя ОСОБА_4 визнавав себе батьком дітей, піклувався про них, матеріально забезпечував, всебічно сприяв їх фізичному та моральному розвитку.

Посилаючись на зазначені обставини та необхідність забезпечення соціальних прав дітей, ОСОБА_1 просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зобов`язати Снігурівський ВДРАЦС внести зміни до їх актових записів про народження, зазначивши у них батьком ОСОБА_4 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області

від 02 серпня 2023 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року, відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересована особа - Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства та зобов`язання вчинити дії.

Судові рішення мотивовані тим, що метою звернення заявника до суду є підтвердження дітям певного соціального статусу, який має правове значення виключно у публічно - правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення, а тому з урахуванням постанови Верховного Суду

від 22 березня 2023 року по справі №290/289/22 вимога заявника повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

24 жовтня 2023 року через засоби поштового зв`язку адвокат Кузяков О. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав доВерховного Суду касаційну скаргу на ці судові рішення, у якій просив їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції для відкриття провадження.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень про відмову у відкритті провадження у цій справі. Зазначає, що цей спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги щодо встановлення факту батьківства та зміни запису про батька у свідоцтві про народження, не є публічно-правовими вимогами, а тому не можуть бути розглянуті адміністративним судом.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

01 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просила для отримання дітьми від держави пільг при навчанні та іншого встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того заявниця просила зобов`язати Снігурівський ВДРАЦС внести зміни до актових записів про народження дітей, зазначивши у них батьком ОСОБА_4 .

З доданих до заяви свідоцтв про народження дітей випливає, що батьком дітей зазначений ОСОБА_7 .

На підтвердження факту батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявницею надано висновок спеціаліста з судово-медичного дослідження зразків крові.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 загинув

ІНФОРМАЦІЯ_5 у зоні військових дій від ушкодження внаслідок військових дій, спричинених вогнепальною та іншими видами звичайної зброї.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуютьсяна походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц.

Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України,не є вичерпним.

Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

-встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України.

Слід зазначити, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила

від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22, на яку посилалися суди попередніх інстанцій, вказавши, що юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Крім того, про розгляд справ про встановлення факту батьківства у порядку цивільного судочинства висловлено й у постанові Верховного Суду

від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22.

Таким чином, суди попередніх інстанцій помилково вважали, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства підлягає розгляду судами адміністративної юрисдикції. Суди не звернули уваги на те, що провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій зробили помилкові висновки про відмову у відкритті провадження у справі, що призвело до порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

З огляду на необхідність врахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 січня

2024 року у cправі № 560/17953/21після подання касаційної скарги ОСОБА_1 27 жовтня 2023 року, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузяков Олександр Володимирович, задовольнити.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 серпня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року скасувати, справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович