Справа № 369/4909/24
Провадження № 2/369/4781/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Кубарської Ю.С.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/4909/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила суд стягнути щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин Вінницької області на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області 03.09.2021 року, актовий запис № 279.

Від даного шлюбу у сторін є спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того позивач вказує, що після народження дитини шлюбні відносини різко погіршились. Враховуючи напружені стосунки, відповідач повністю припинив надавати позивачу матеріальну допомогу.

Позивач звертає увагу суду, що перебуває в скрутному матеріальному становищі так як не має можливості працювати у зв`язку з доглядом за дитиною. Джерело доходу, крім соціальної виплати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивач не має. Матеріальна допомога на утримання дитини становить 860,00 грн щомісячно. Це не дозволяє позивачу утримувати дитину та забезпечувати собі прожиття.

29.03.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20.05.2024 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить у задоволенні позову відмовити.

29.05.2024 року позивачем через канцелярію суду зареєстровано заяву про здійснення розгляду справи за її відсутності та просила суд долучити докази до справи.

03.06.2024 року представник відповідача через канцелярію суду зареєструвала заперечення на відповідь на відзив у якому остання зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить у задоволенні позову відмовити.

05.06.2024 року позивач через канцелярію суду зареєструвала відповідь на відзив, у якій викладенні доводи сторони відповідача заперечувала, просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

08.07.2024 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано клопотання про витребування доказів.

09.07.2024 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано письмові пояснення у справі.

17.07.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено витребувати від Акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) наступні документи: - Банківські виписки, з карткових та інших рахунків відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 за період з 01 листопада 2023 року по 05 липня 2024 року.

04.10.2024 року та 04.11.2024 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано клопотання про приєднання письмових доказів.

22.11.2024 року відповідач та представник відповідача через канцелярію суду зареєстрували заяви. У яких просили суд здійснювати розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд у позові відмовити.

22.11.2024 року сторони в судове засідання не з`явилися.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області 03.09.2021 року, актовий запис № 279.

Від даного шлюбу у сторін є спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з позивачем, відповідач проживає окремо.

Відповідач проходить лікування пов`язане з лікуванням жовчного міхуру та шлунку. Відповідно до консультативного висновку гастроентеролога відповідач потребує планове лікування до 2 місяців, після проходження лікування має повторно здати аналізи і з`ясувати стан свого здоров`я.

Наданий відповідачем УЗД внутрішніх органів від 15.03.2024 року вказує на проблеми з жовчним міхурем. Після проходження лікування відповідач має здати додаткові аналізи для встановлення необхідності проведення операційного втручання.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливості полягає у строковості дії, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Правом на утримання вагітної дружини, а також дружина, з якою проживає дитина.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18) визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю за місцем її проживання.

В свою чергу судом встановлено, що відповідач ухиляється від утримання матері дитини, яка має право на своє утримання на підставі ст. 84 Сімейного кодексу України.

Таким чином, визначаючи розмір підлягаючих до стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір, а саме від доходу позивача, не знаходить свого підтвердження, а тому, враховуючи обов`язок батька утримувати як матір дитини, так і саму дитину, з урахуванням того, що відповідач потребує лікування, враховуючи матеріальний стан сторін, принцип справедливості, співмірності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до 26.10.2026 року .

Враховуючи вище викладене, суд присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь та на утримання позивача у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 13.03.2024 року, і до досягнення дитиною - донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, що відповідає межам принципу розумності та справедливості, є достатнім та доцільним захистом порушеного права позивача.

Відповідно частин 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Судовий збір в сумі 1211,200 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дружини звільнена від його сплати на підставі Закону України "Про судовий збір".

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 84, 150, 180,181,182, 183,191 Сімейного кодексу України, ст. ст. ст. 2, 4, 10, 12, 19, 49, 76, 77-81, 89, 133, 141, 191, 263,-265, 274-279, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . Адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ) аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 13.03.2024 року, і до досягнення дитиною - донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.12.2024 року.

Суддя А.В. Янченко