КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/7434/23
Провадження № 2/552/881/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Біжко Т.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 07.12.2023 року звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно.

У позовній заяві посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 .. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, його мати з 2012 року по день його смерті проживала разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки внаслідок хвороби була паралізована і не могла обслуговувати себе самостійно.

Вказував, що за життя його матері належала квартира АДРЕСА_2 . 25.07.2006 року йому мати склала заповіт, яким зафіксовано розпорядження про те, що на випадок смерті ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 заповідає повністю сину ОСОБА_3 ..

Посилався на те, що так як протягом останніх трьох років життя його матері він проживав разом із нею за однією адресою: АДРЕСА_1 , де він постійно проживає та зареєстрований, вважає, що прийняв спадщину згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України. Постановою державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язків завідувача Першої полтавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 №107/02-31 від 18.02.2022 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено, у зв`язку з тим, що спадщина ОСОБА_3 не прийнята.

Просив суд встановити факт того, що останнім постійним місцем проживання покійної ОСОБА_4 , була кв. АДРЕСА_3 , де вона проживала разом зі ОСОБА_3 та де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2023 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання.

11.01.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву. Вказувала, що документів, які б спростовували факти встановлені державним нотаріусом в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.02.2022 №107/02-31 позивачем не надано, внаслідок чого у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог і встановлення обставин, інших ніж у вищезазначеному документі. Доводи наведені у позовній заяві ОСОБА_3 щодо спільного проживання з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не підтверджуються документально, зокрема, відсутні докази: наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням. Окрім того, ОСОБА_3 звернувся до суду за межами строку позовної давності.

Просила суд у задоволенні позову відмовити.

19.01.2024 року до суду від позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив. Вказував, що наведені у відзиві твердження відповідача є необґрунтованими, не підтверджені нормами чинного законодавства та судовою практикою. Вказував, що прийняв спадщину після смерті матері шляхом проживання разом з нею за однією адресою: АДРЕСА_1 , де він постійно проживає і зареєстрований. Зазначив, що він має інші правові підстави для спадкування, а тому не має доводити наявність спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням. Вказував, що оскільки постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №107/02-31 була винесена державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язків завідувача Першої полтавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 18.02.2022 року, то саме цього дні він дізнався про порушення свого права, а тому він звернувся до суду в межах строку позовної давності, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.02.2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 .

Квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належала ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.05.2002 року та свідоцтвом про право власності на житло від 01.06.1993 року.

Згідно заповіту від 25 липня 2006 року посвідченого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Луговою Л.П., ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 заповіла повністю сину ОСОБА_3 ..

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Із постанови державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринської О.В. від 18.02.2022 року №107/02-31 вбачається, що у зв`язку з тим, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 не був зареєстрований із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що спадщину не прийняв, тому видати свідоцтво про право на спадщину немає підстав. Даною постановою відмовлено ОСОБА_1 , що діє від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що спадщина ним не прийнята.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що постанова державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринської О.В. №107/02-31 винесена 18.02.2022 року, а тому саме тоді позивач дізнався про порушення його права та звернувся до суду 07 грудня 2023 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 , спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. (надалі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Квартира АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 ..

Зареєстрованим місце проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомили, що позивач ОСОБА_3 дійсно проживав із своєю мамою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , доглядав за нею, займався її лікуванням, піклувався про неї до дня її смерті.

Факт того, що останнім постійним місцем проживання покійної ОСОБА_4 , була кв. АДРЕСА_3 , де вона проживала разом зі ОСОБА_3 та де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується зібраними в справі доказами та показами свідків.

Отже, ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із ОСОБА_4 , однак не отримав свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановивши дані обставини та враховуючи, що спадкоємець ОСОБА_3 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 , в зв`язку з тим, що спадщина ним не прийнята, тому суд приходить до висновку, що порушене право ОСОБА_3 підлягає захистові.

За таких обставин, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Встановити факт того, що останнім постійним місцем проживання покійної ОСОБА_4 , була кв. АДРЕСА_3 , де вона проживала разом зі ОСОБА_3 та де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Соборності, 36, .

Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2024 року.

Головуючий Т.В.Шаповал