Справа № 352/2638/20
Провадження № 22-ц/4808/251/24
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Струтинської Д.В.

з участю представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатки Широких Ю. В.

Волошин О.Т. її представника адвоката Марущака В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргу представника ОСОБА_1 адвокатки Широких Юлії Валеріївни на рішення Тисменицького районного суду від 01 листопада 2023 року, ухвалене в складі судді Струтинського Р.Р. в м. Тисмениця, повний текст склаено 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона разом з чоловіком ОСОБА_2 є власниками житлового будинку по АДРЕСА_1 . 06.02.2020 з сусіднього будинку за адресою по АДРЕСА_2 неповнолітнім ОСОБА_6 обстріляно з рушниці стіни її будинку металевими кульками. Того ж дня вона звернулася з даного приводу із заявою в Тисменицький відділ поліції. 07.02.2020 працівниками поліції з`ясовано, що обстріли здійснював неповнолітній ОСОБА_7 . Його батько, ОСОБА_4 в присутності працівників поліції написав на її ім`я заяву про те, що виконає відновлювальні роботи фасаду її будинку у весняно-літній період 2020. На неповнолітнього ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП, та згідно постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2020 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 грн. Однак відповідачі не звертались до неї щодо відновлення фасаду будинку або сплати коштів на таке відновлення. В свою чергу вона звернулась до Івано-Франківського відділення Київського НДІСЕ про проведення будівельно-технічного дослідження по питанню вартості будівельних робіт та будівельних матеріалів по відновленню фасаду її будинку. 29.098.2020 їй надано висновок експертного дослідження, згідно якого сума збитку становить 74102 грн. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_8 та бездіяльністю його батьків щодо відшкодування коштів необхідних для відновлювання її майна, вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у постійних переживаннях, приниженні щодо намагання домовитись про відновлення її майна, яку вона оцінює в 50 000 грн. Просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку 74 102 грн збитків необхідних для відновлюваних робіт фасаду будинку та 50 000 грн моральної шкоди

Рішенням Тисменицького районного суду від 01 листопада 2023 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокатка Широких Ю.В. подала апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішенні порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що вона та її колишній чоловік ОСОБА_2 набули вищевказаний будинок в шлюбі, тобто він належить їм на праві спільної сумісної власності, хоча свідоцтво про право власності було оформлено на ОСОБА_2 . Таким чином, поданий нею позов про відшкодування шкоди як співвласник будинку, якому заподіяна шкода, є обгрунтованим, враховуючи ше те, що на момент заподіяна шкоди вона перебувала в Україні, а ОСОБА_2 був за кордоном.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокатка Широких Ю.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просить їх задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_5 та її представник заперечили доводи апеляційної скарги, вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не подано доказів про належність їй житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відтак, відсутні підстави для відшкодування їй матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням цього будинку. Оскільки не підлягає відшкодуванню матеріальна шкода, то й відсутні підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди, яка, на думку позивачки, заподіяна їй неправомірними діями відповідачами.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_2 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , його частка становить 1/1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2012 (а.с.6).

06.02.2020 вказане будинковолодіння з сусіднього будинку по АДРЕСА_2 обстріляно з рушниці металевими кульками відповідачем ОСОБА_3 . Дана обставина встановлена згідно постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2020, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.

Установлено, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення збитків заподіяних пошкодженням фасаду будинку АДРЕСА_1 та відшкодування моральної шкоди, в порушення вимог ст.ст.3,15,16, 118,119 ЦПК України не подала доказів про порушення свого цивільного права. Зокрема, доказів про право власності чи користування будинковолодінням АДРЕСА_1 та заподіяння їй збитків, доказів на пред`явлення позову в інтересах власника зазначеного будинковолодіння, до позовної заяви також не додано довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження на пред`явлення позову в інтересах власника вищевказаного будинковолодіння.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки позивачкою не подано доказів про належність їй житлового будинку по АДРЕСА_1 , тому відсутні підстави для відшкодування їй матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням цього будинку. Також правильним є висновок суду про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, так як не підлягає відшкодуванню матеріальна шкода, то й відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, яка, на думку позивачки, заподіяна їй неправомірними діями відповідачів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 набудий ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період перебування у зареєстрованому шлюбі, тому позивачка має права на позов про відшкодування заподіяних збитків, оскільки не підтверджені доказами в суді першої та апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.

Ціна позову в даній справі становить 124 102 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2027 грн*100=202 700 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Широких Юлії Валеріївни залишити без задоволення. Рішення Тисменицького районного суду від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 12 березня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта