11.03.2024 Справа № 756/7503/22
Справа №756/7503/22
Провадження №2/756/806/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Тихої О.О.,

за участю секретаря Кренджеляк А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шуміленка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в. м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні 06.03.2024 представником позивача ОСОБА_1 заявлено відвід головуючому судді Тихій О.О.

В обґрунтування відводу ОСОБА_1 , серед іншого, зазначив, що у нього, як представника позивача, виникають сумніви у забезпеченні головуючим у справі всебічного та неупередженого розгляду справи з огляду на наступне. Так, суддею під час розгляду справи були прийняті наступні процесуальні рішення, а саме: ухвала судді від 12.09.2022 про залишення позову без руху, яка не була вчасно направлена позивачу та яку останній отримав особисто у приміщенні суду під розписку; ухвала суду від 26.04.2023, якою він не був допущений до участі у справі як представник позивача нібито у зв`язку з відсутністю в нього належним чином оформлених документів на підтвердження повноважень діяти від імені позивача, разом з тим, за аналогічним довіреностями тій, яка була надана головуючому у даній справі, його неодноразово інші судді допускали до участі у справі, що також свідчить про упередженість судді щодо нього та позивача; ухвала суду від 16.05.2023 про залишення позовної заяви без розгляду, з якою сторона позивача не погодилася та оскаржила до апеляційного суду і ухвала була скасована; ухвала суду від 20.11.2023 про відмову у задоволенні його заяви про відвід головуючого, разом з тим, він не заявляв відвід, а заявив про повну недовіру судді, вказане, на його думку, також свідчить про упередженість судді щодо сторони позивача та небажання чути його доводи, вказана ухвала не була йому вручена негайно після проголошення, чим порушено вимоги ст. 272 ЦПК України; ухвала від 22.01.2024 про визнання необгрунтованою заяви про відвід, у яких головуючою безпідставно зазначено про тиск нібито зі сторони представника позивача, при цьому жодного тиску він не чинить, а виражає повну недовіру до головуючої у справі та має намір звернутися до Вищої ради правосуддя та добитися звільнення судді Тихої О.О. з займаної посади судді. Зазначив, що вручення прийнятих процесуальних документів у справі відбувалось з порушенням вимог ст. 272 ЦПК України. Залишення позову без розгляду та відкладення розгляду справи призвело до безпідставного затягування суддею строків розгляду справи та свідчить про небажання судді розглядати справу. Повторно зазначив про те, що в нього є сумніви щодо непідкупності судді. Суддя проявляє неповагу до нього як представника позивача, перебиваючи у судовому засіданні. Крім того, суддею порушено присягу судді, Кодекс суддівської етики, оскільки головуючою не дотримуються високі стандарти поведінки судді з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Вказані обставини викликають в нього сумніви в неупередженості та об`єктивності судді.

Представник відповідача Шуміленко С.М. у судовому засіданні зазначив, що це право сторони заявляти відвід гловуючому у справі, проте в нього як представника відповідача відводів головуючому немає.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи те, що відвід представником позивача заявлений безпосередньо у судовому засіданні, питання про відвід вирішується судом, що розглядає справу.

Вислухавши представників сторін суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

За загальним правилом, існує презумпція особистої безсторонності суддів доти, доки не доведено протилежне. Тобто, суддя має бути відведений від участі в процесі, якщо його неупередженість може бути обґрунтовано поставлена під сумнів.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, окрім зазначених у пунктах 1-4, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Разом з тим, вимоги про відвід головуючого судді Тихої О.О. представником позивача ОСОБА_1 частково обгрунтовані незгодою останнього з процесуальними рішеннями, ухваленими суддею, зокрема: ухвалою суду від 26.04.2023, якою ОСОБА_1 було відмовлено у допуску до участі у справі у якості представника позивача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 01.11.2022, яка не відповідала нормам діючого цивільного законодавства, у вказаній ухвалі судом наведено усі мотиви та правове обгрунтування, на підставі яких головуючим суддею зроблено такі висновки; короткий текст вказаної ухвали був негайно після проголошення вручений ОСОБА_1 , про що свідчить відповідна розписка, наявна у матеріалах справи, повний текст ухвали направлено позивачу ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 272 ЦПК України, проте, поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою про невручення; ухвалами суду від 16.05.2023, якими позивачу було повернуто без розгляду клопотання про посвідчення довіреності від 13.05.2023, в якій судом також наведено усі мотиви, з яких таке клопотання повернуто, та про залишення позову без розгляду. Вказані ухвали у відповідності до вимог ст. 272 ЦПК України також направлено позивачу та отримані останнім, як свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення, 29.05.2023. У подальшому позивач скористався своїм правом на оскарження ухали суду від 16.05.2023 про залишення позову без розгляду до апеляційного суду, надавши при цьому до суду апеляційної інстанції вже зовсім іншу довіреність від 15.02.2023, видану позивачем в Ірландії з проставленим на ній апостилем.

Тож вказані доводи ОСОБА_1 зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді та не можуть бути підставою для відводу.

Оцінка тверджень заявника щодо порушення судом норм чинного цивільного процесуального законодавства під час вручення ухвали суду від 20.11.2023 вже надавалась судом в ухвалі від 22.01.2024 під час розгляду заяви представника позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Тихої О.О. від 19.01.2024., а також судом в ухвалі від 24.01.2024 (головуючий суддя Шролик І.С.), якою також було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Тихої О.О.

Ухвала суду від 22.01.2024 у відповідності до вимог ст. 272 ЦПК України направлялася на адресу заявника ОСОБА_1 , проте поштове відправлення повернулося до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Твердження заявника про пряму заінтресованість головуючого судді у результаті розгляду справи, упередженість судді, небажання повно та всебічно розглянути справу, висловлені сумніви щодо непідкупності судді є голослівними, не підтверджені жодними доказами, грунтуються виключно на особистих припущеннях представника позивача, а тому не можуть викликати сумнівів у неупередженості судді чи свідчити про певну особисту зацікавленість судді у результаті розгляду справи.

До того ж, вказані доводи також оцінювалися судом в ухвалах від 22.01.2024 та 24.01.2024.

Обгрунтовуючи свої вимоги про відвід головуючого заявник також посилається на затягування судом строків розгляду справи в контексті недопущення його свого часу до участі у справі як представника позивача, постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, що викликає в нього сумніви у неупередженості судді.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

При цьому, частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції`від 5 лютого 2004 року та інші).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що позивач/представник позивача, як сторона, яка задіяна в ході судового процесу та є його ініціатором, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати свої процесуальні обов`язки.

Разом з тим, представником позивача три рази поспіль заявлено відводи головуючому судді, заявляючи відводи представник позивача зазначив підстави, які частково існували ще до першого судового засідання за його участі 20.11.2023, проте не були покладені в основу заявленного ним відводу у судовому засіданні 20.11.2023, а деякі підстави данного відводу вже були предметом розгляду та аргументи, з яких вони відхилені, викладені у віповідних ухвалах від 22.01.2024 та 24.01.2024, у зв`язку з чим суд був вимушений неодноразово відкладати розгляд справи по суті.

У зв`язку з наведеним, виходячи з загальних засад цивільного процесуального законодавства, суд вважає за необхідне наголосити представнику позивача про те, що відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд може застосувати до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Частиною першою статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень втілюється у неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб; заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов`язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами, при цьому обхід закону передбачає свідоме створення суб`єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

При цьому, складовими принципу добросовісності у цивільному судочинстві є: 1) заборона зловживання процесуальними правами; 2) вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків; 3) заборона суперечливої поведінки сторін або правило процесуального естопелю; 4) заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (наприклад, введення суду в оману, використання втрачених процесуальних правомочностей тощо).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п.1 ч.2 ст. 44 ЦПК України).

У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу та порушення порядку під час судового засідання або невиконання ним розпоряджень головуючого до нього можуть бути застосовані заходи процесуального примус, передбачені ЦПК України.

Посилання на порушення суддею покладених на неї обов`язків, передбачених ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», порушення присяги та Кодексу суддівської етики є лише особистими припущеннями заявника, які без наведення обґрунтованих підстав, що беззаперечно вказують на упередженість та необ`єктивність судді, не є підставою для відводу судді.

Посилання представника позивача ОСОБА_1 на наміри звернутися до Вищої ради правосуддя з метою притягнення судді Тихої О.О. до дисциплінарної відповідальності та звільнення, заявлення у кожному судовому засіданні відводів головуючому, які вже тричі визнавалися необгрунтованими, у тому числі іншим складом суду, висловлювання представника позивача про наміри заявляти відводи головуючому судді і надалі, на переконання суду, свідчать про намагання представника позивача здійснити морально-психологічний тиск на суд у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною зі здійсненням правосуддя.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Таким чином, обставини, на які послався представник позивача, заявляючи відвід головуючому судді, не можуть викликати сумніви у неупередженості та об`єктивності судді чи свідчити про його певну особисту заінтересованість, прихильність, уподобання стосовно однієї з сторін у справі, у зв`язку з чим заявлений відвід є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 33, 36, 40 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата виготовлення повного тексту ухвали - 11.03.2024.

Суддя О.О. Тиха