Справа № 524/3001/21
Провадження №2/524/89/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

за участю представників: позивача-відповідача ОСОБА_1 , відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визначення частки у спільному майні та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просить:

у порядку поділу спільного майна подружжя поділити в натурі житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , а саме:

виділити у власність ОСОБА_3 на належну йому 1/2 частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року:

- в житловому будинку літ. А: кімнату 1-4 площею 11,5 кв.м., кімнату 1-5 площею 11,9 кв.м., коридор 1-6 площею 2,9 кв.м., вбиральню 1-7 площею 2,5 кв.м., кухню 1-8 площею 7,3 кв.м.;

- по надвірним будівлям та спорудам: 1/2 частину огорожі № 1.

Виділити у власність ОСОБА_4 на належну їй 1/2 частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року:

- в житловому будинку літ. А: коридор 1-1 площею 9,1 кв.м., кухню 1-2 площею 6,3 кв.м., кімнату 1-3 площею 29,9 кв.м., вбиральню 1-9 площею 4,6 кв.м., котельню 1-10 площею 3,1 кв.м., сходову клітину 1-11 площею 3,3 кв.м., коридор 1-12 площею 36,2 кв.м., кімнату 1-13 площею 13,2 кв.м., вбиральню 1-14 площею 14,1 кв.м., кімнату 1-15 площею 8,1 кв.м., кімнату 1-16 площею 16,5 кв.м.;

- по надвірним будівлям та спорудам: ганок, 1/2 частину огорожі № 1.

Покласти на ОСОБА_3 перепланування та переобладнання відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості за відступлення від рівності часток нерухомого майна у розмірі 592 384,91 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя поділити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :05:002:0116, площею 1000 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель та споруд:

- виділити у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 500 кв.м. відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року позначену на плані зеленим кольором.

- виділити у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 500 кв.м. відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року позначену на плані синім кольором.

Встановити ОСОБА_4 безоплатний земельний сервітут, з метою можливості користування приміщеннями ІІ поверху житлового будинку літ. А, площею 45 кв.м. відповідно до додатку № 3 до висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року позначену штриховкою.

В обґрунтування позову зазначає, що 28.08.2004 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , який розірвано 19.01.2021 року за спільною заявою. Під час шлюбу ними збудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий № :05:002:0116, площею 1000 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель та споруд. Зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час шлюбу за спільні кошти, а відтак йому належить 1/2 частка у спільному майні. Земельна ділянка на якій розташований будинок, набута дружиною в порядку приватизації, є її особистою приватною власністю. Проте, у разі поділу житлового будинку між колишнім подружжям, відповідно до ст. 120 ЗК України співвласник має право отримати у власність відповідну частину земельної ділянки на якій розташований цей будинок.

Ухвалою судді від 14.06.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

03.08.2021 року відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що спірний будинок побудований у 2009-2010 роках за час шлюбу, проте на кошти у сумі 400 000 грн., які належали відповідачу на праві приватної власності, що отримані нею як поворотна фінансова допомога від ФОП ОСОБА_5 у 2009 році на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги від 02.03.2009 року. В подальшому, у 2013 році зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок. Оскільки житловий будинок збудований на особисті кошти, то він є особистою приватною власністю. Щодо земельної ділянки на якій побудовано житловий будинок, то вона одержана ОСОБА_4 в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації. Відтак ця земельна ділянка не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не може бути предметом поділу між подружжям за правилами, встановленими для поділу спільного сумісного майна подружжя.

03.08.2021 року ОСОБА_4 подано зустрічний позов, у якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 . В обґрунтування позову зазначає, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_4 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 , на якій у 2009-2010 роках збудовано спірний житловий будинок. Оскільки коштів на будівництво житлового будинку у подружжя не було, ОСОБА_4 03.03.2009 року уклала з ФОП ОСОБА_5 договір про надання поворотної фінансової допомоги, за яким отримала 400 000 грн. для будівництва житлового будинку. ОСОБА_3 участі у будівництві житлового будинку не брав та жодних коштів не вкладав. За таких обставин просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 05.10.2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

06.10.2021 року ОСОБА_3 подано відповідь на відзив. Зазначає, що будівництво житлового будинку здійснювалось за спільні кошти подружжя. Факт отримання ОСОБА_4 від ФОП ОСОБА_5 грошових коштів за договором поворотної фінансової допомоги від 02.03.09 року не підтверджений належними доказами. Згідно норм сімейного законодавства для укладення одним із подружки договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Проте, він не надавав ОСОБА_6 у письмовій формі згоду на укладення договору поворотної фінансової допомоги.

Ухвалою суду від 23.12.2021 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу.

22.03.2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 1/1-23 за результатами проведеної будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвокат Варавін С.Д. позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові та заявах по суті. У зустрічному позові просить відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - адвокат Близнюк І.В. просить відмовити у первісному позові з підстав, викладених у відзиві та задовольнити зустрічний позов.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2024 року, який розірвано 19.01.2021 року за спільною заявою сторін.

На підставі рішення Автозаводської районної ради м.Кременчука від 29.12.2006 року у власність ОСОБА_4 передана земельна ділянка площею 1000 кв.м., кадастровий номер №:05:002:0116, яка розташована по АДРЕСА_2 , із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що 20.03.2007 року на її ім`я видано державний акт на право власності на земельну ділянку (т. 1 а. с.57).

За період шлюбу на вказаній земельній ділянці сторони побудували житловий будинок загальною площею 180,5 кв.м., житловою площею 91,1 кв.м.

Правовстановлюючий документ на житловий будинок, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.09.2013 року, видано реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 60).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно з частиною третьою статті12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно достатті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третястатті 89 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_4 просить визнати спірний житловий будинок особистою приватною власністю, так як він збудований за її особисті кошти.

На підтвердження цього відповідач надала договір про надання поворотної фінансової допомоги у сумі 400 000 грн., укладений 02.03.2009 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 та видаткові касові ордери від 02.03.2009 р. на суму 100 000 грн., від 01.06.2009 р. на суму 100 000 грн., від 01.09.2009 р. на суму 120 000 грн., від 01.12.2009 р. на суму 80 000 грн.

Наведені докази, як і інші доводи відповідача про будівництво житлового будинку за особисті кошти суд сприймає критично.

Стороною відповідача оригінал договору про надання поворотної фінансової допомоги для огляду у судовому засіданні не надано, як і не повідомлено обставин щодо одержання, використання та повернення коштів.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що вказаний договір є належним доказом того, що спірний житловий будинок побудований за її особисті кошти.

Так, згідно ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжям вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що після реєстрації шлюбу дійсно до 2010 року проживали у батьків ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . У цей період за спільні кошти подружжям збудовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Твердження ОСОБА_4 , що у нього не було фінансової можливості побудувати спірний будинок є безпідставними, оскільки на той час він працював на АТ «Укртатнафта» та отримував заробітну плату. Про укладення 02.03.09 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 договору поворотної фінансової допомоги йому нічого не відомо. Як і те, що будівництво будинку здійснювалось за кошти отримані за вказаним договором. Жодних обставин щодо укладення між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 договору поворотної фінансової допомоги, отримання коштів за цим договором та використання їх при будівництві будинку йому невідомо.

Натомість, відповідач ОСОБА_4 для надання пояснень у судове засідання не з`явилась. Обставини щодо укладення договору поворотної фінансової допомоги, одержання за ним коштів, їх цільового використання, часу повернення поворотної допомоги не повідомила.

Наданими відповідачем доказами неможливо переконливо довести, за які саме кошти збудований житловий будинок та джерело їх походження.

За наведених вище обставин та враховуючи, що матеріали справи не містять належних доказів будівництва житлового будинку за особисті кошти ОСОБА_4 , презумпція спільності права власності нею не спростована, а тому підстави для задоволення зустрічного позову та визнання майна особистою власністю відсутні.

В той же час, враховуючи, що житловий будинок збудований в період шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя та в його інтересах, суд вважає, що це майно є об`єктом спільної сумісної власності, а тому слід провести його розподіл з урахуванням рівності часток подружжя.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що "у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок".

За висновком судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 1/1-23 від 21.03.2023 року провести поділ в натурі з урахуванням рівності часток співвласників на окремі об?єкти як окремі одиниці індивідуального житлового будинку загальною площею 180,5 кв.м, житловою площею 91,1кв.м (матеріали стін - цегла), розташованого на земельній ділянці кадастровий № :05:002:0116 площею 1000 кв.м не представляється можливим, оскільки об?ємно-планувальне рішення досліджуваного житлового будинку в домоволодінні по АДРЕСА_1 не дає можливості розробити варіанти розподілу в суворій відповідності з розмірами ідеальних часток співвласників. В дослідницькій частині та додатках №1,№2, №4, №5 даного висновку експерта запропоновано два варіанти поділу в натурі житлового будинку і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 з відступом від розмірів ідеальних часток співвласників. При цьому вказано як змінюються ідеальні частки співвласників в зв?язку з запропонованими варіантами поділу. Наведено розрахунок грошової компенсації в інвентаризаційних та ринкових цінах в зв`язку з відступом від ідеальних часток співвласників в праві власності. Вказано які перепланування та переобладнання необхідно провести в житловому будинку для здійснення запропонованих варіантів.

Відповідно до запропонованого І варіант поділу (виділу частки) житлового будинку і споруд частки співвласників будуть мати вигляд: І співвласника - 79/100 (288667,50/363723); ІІ співвласника - 21/100 (75055,50/363723).

Для здійснення запропонованого І варіанту розподілу житлового будинку необхідно провести наступні перепланування та переобладнання: а) демонтувати перегородку з г/к між приміщеннями «1-4»/«1-5», об?єднавши житлові кімнати відповідно до вимог п.5.19 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» [4] «Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14кв.м., в інших квартирах - не менше 16 м»; 6) частини будинку обладнати самостійними системами інженерного забезпечення.

Відповідно до запропонованого ІІ варіант поділу (виділу частки) будинку і споруд частки співвласників будуть мати вигляд І співвласника - 1/2 (182279,50/363723); ІІ співвласника - 1/2 (181443,50/363723).

Для здійснення запропонованого ІІ варіанту розподілу житлового будинку необхідно провести наступні перепланування та переобладнання: а) демонтувати перегородку з г/к між приміщеннями «1-4»/«1-5», об?єднавши житлові кімнати відповідно до вимог п.5.19 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» [4] «Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14кв.м, в інших квартирах - не менше 16 кв.м. »; б) в приміщенні «1-4» облаштувати конструкцію сходів на ІІ поверх; в) в приміщенні «1-12» улаштувати перегородку, яка розподілить його на приміщення площею 17,7кв.м, запропоноване | співвласнику та приміщення площею 18,5кв.м, запропоноване ІІ співвласнику; г). в частині приміщення «1-12», запропонованій ІІ співвласнику, улаштувати вихід на ІІ поверх; д) в приміщенні «1-16» улаштувати перегородку, яка розподілить його на приміщення площею 8,0кв.м, запропоноване | співвласнику та приміщення площею 8,5кв.м, запропоноване ІІ співвласнику, приміщення облаштувати окремими входами, існуючий дверний блок демонтувати, проріз ліквідувати; є) демонтувати дверний блок між приміщеннями«1-12»/«1-14», проріз ліквідувати; ж). існуючий віконний блок в приміщенні «1-16» демонтувати, облаштувати утворені приміщення, запропоновані І та ІІ співвласникам, окремими віконними прорізами, за рахунок часткового закладення існуючого прорізу в районі розмежування та часткового розширення існуючого прорізу в частині, запропонованій І співвласнику; з) влаштувати дверний проріз з встановленням дверного блоку між приміщеннями «1-13»/«1-14»; і) частини будинку обладнати самостійними системами інженерного забезпечення.

Сторонам по справі надавався час для мирного вирішення спору, проте згоди між ними досягнуто не було. Неможливість сторін дійти згоди відносно спільного використання майна призведе у подальшому до виникнення між ними нових судових спорів та невизначеності у відносинах, що буде вимагати й надалі вчиняти дії для вичерпання конфлікту, у тому числі подання до суду нових позовів щодо фактичного розподілу майна.

На підставі викладеного, враховуючи висновок експерта щодо технічної можливості поділу домоволодіння в натурі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ житлового будинку підлягають задоволенню у запропонованому ним варіанті, згідно І варіанту висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 1/1-23 від 21.03.2023 року, оскільки такий варіант поділу передбачає не значне перепланування та переобладнання житлового будинку, яке не завдасть неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, позивач погодився покласти обов`язок здійснити таке перепланування на нього та на відступ від його частки у праві спільної власності.

При цьому, суд враховує позицію відповідача за первісним позовом, яка не висловилась, щодо неможливості сплати нею грошової компенсації, зазначала, що будівництво житлового будинку було її особистою ініціативою для вирішення власних житлових умов, та що при такому варіанті поділу її частка в правовстановлюючій долі в майні не зменшиться.

Оскільки частка ОСОБА_3 зменшиться, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація вартості за зменшення його частки в правовстановлюючій долі в майні у розмірі 592384,91 грн.

Щодо розподілу земельної ділянки суд виходить з наступного.

Як встановлено судом спірна земельна ділянка набута ОСОБА_4 на підставі рішення Автозаводської районної ради м.Кременчука від 29.12.2006 року у порядку приватизації.

Пунктом 5 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в редакції чинній на момент звернення позивача з позовом до суду у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.05.2021 р. у справі №648/3137/15-ц, від 30.09.2022 р. у справі 753/2222/19.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про розподіл житлового будинку за І варіантом висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 1/1-23 від 21.03.2023 року, підлягає поділу земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :05:002:0116, площею 1000 кв.м., за І варіантом поділу земельної ділянки відповідно до додатку №3 до висновку експерта:

- виділивши у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 500 кв.м. відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року позначену на плані зеленим кольором.

- виділивши у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 500 кв.м. відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року позначену на плані синім кольором.

Згідно ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 403 ЦК України , сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України , право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) . Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Відповідно до п. п. а, ж ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

Згідно ч. 1,2 ч. 100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

З метою можливості користування приміщеннями ІІ поверху житлового будинку літ.А на земельній ділянці ОСОБА_3 суд вважає за необхідне встановити земельний сервітут площею 45 кв.м. на користь ОСОБА_4 , зазначений штриховкою відповідно до додатку №3 до висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 12678,60 грн. сплачений за позовні вимоги майнового характеру та заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 67, 69 СК України, ст.ст. 317, 319, 321, 355-358, 361 ЦК України, ст. ст. 2,4,5,10, 11,12,13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя поділити в натурі житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , а саме:

Виділити у власність ОСОБА_3 на належну йому 1/2 частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року:

- в житловому будинку літ. А: кімнату 1-4 площею 11,5 кв.м., кімнату 1-5 площею 11,9 кв.м., коридор 1-6 площею 2,9 кв.м., вбиральню 1-7 площею 2,5 кв.м., кухню 1-8 площею 7,3 кв.м.;

- по надвірним будівлям та спорудам: 1/2 частину огорожі № 1.

Виділити у власність ОСОБА_4 на належну їй 1/2 частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року:

- в житловому будинку літ. А: коридор 1-1 площею 9,1 кв.м., кухню 1-2 площею 6,3 кв.м., кімнату 1-3 площею 29,9 кв.м., вбиральню 1-9 площею 4,6 кв.м., котельню 1-10 площею 3,1 кв.м., сходову клітину 1-11 площею 3,3 кв.м., коридор 1-12 площею 36,2 кв.м., кімнату 1-13 площею 13,2 кв.м., вбиральню 1-14 площею 14,1 кв.м., кімнату 1-15 площею 8,1 кв.м., кімнату 1-16 площею 16,5 кв.м.;

- по надвірним будівлям та спорудам: ганок, 1/2 частину огорожі № 1.

Покласти на ОСОБА_3 перепланування та переобладнання відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості за відступлення від рівності часток нерухомого майна у розмірі 592 384,91 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя поділити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :05:002:0116, площею 1000 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель та споруд:

- виділити у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 500 кв.м. відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року позначену на плані зеленим кольором.

- виділити у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 500 кв.м. відповідно до І варіанту поділу висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року позначену на плані синім кольором.

Встановити ОСОБА_4 безоплатний земельний сервітут, з метою можливості користування приміщеннями ІІ поверху житлового будинку літ. А, площею 45 кв.м. відповідно до додатку № 3 до висновку експерта № 1/1-23 від 21.03.2023 року позначену штриховкою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у повернення сплаченого судового збору 10 780 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Олена Предоляк