Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/3413/24
Провадження № 2/650/1344/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Хомик І.І.

за участі секретаря Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 10.02.2022 у справі №647/2348/21 за позивачем визнано право на завершення приватизації та одержання право установчого документа на земельну ділянку загальною площею 4,2755 га (кадастровий номер :02:012:0067) та земельну ділянку загальною площею 1,7319 га (кадастровий номер :02:034:0002), розташованих на території Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 .

Позивачка ОСОБА_2 є власником земельних ділянок сільськогосподарського призначення:

- з кадастровим номером :02:012:0067, площею 4,2755 га, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої АДРЕСА_1 ;

- з кадастровим номером :02:034:0002, площею 1,7319 га, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої АДРЕСА_1 , відповідно до розпорядження начальника Тягинської сільської військової адміністрації № 200 від 08 липня 2024.

Однак при зверненні до державного реєстратора прав на нерухоме майно, останній було відмовлено у реєстрації права власності на земельні ділянки у зв`язку з наявністю суб`єкта права власності в ДРП на земельні ділянки :02:012:0067 (номер запису 19967408, дата державної реєстрації 12.04.2017, відомості про власника ОСОБА_3 ) кадастровий номер :02:034:0002 (номер запису 19966515, дата державної реєстрації 12.04.2017, відомості про власника ОСОБА_3 ).

Таким чином, наявний факт вибуття з власності позивачки (та спадкодавця) двох земельних ділянок поза її волею та оформлення права власності на ці земельні ділянки на відповідача з порушенням чинного законодавства, в зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Представник позивача, позивач в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Просять суд задовольнити вимоги позову з урахуванням обставин викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення на веб-сайті «Судова влада».

Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 10.02.2022 у справі №647/2348/21 за позивачем визнано право на завершення приватизації та одержання право установчого документа на земельну ділянку загальною площею 4,2755 га (кадастровий номер :02:012:0067) та земельну ділянку загальною площею 1,7319 га (кадастровий номер :02:034:0002), розташованих на території Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 .

Розпорядженням начальника Тягинської сільської військової адміністрації № 200 від 08 липня 2024 року передано у власність позивачки земельні ділянки сільськогосподарського призначення :

- з кадастровим номером :02:012:0067, площею 4, 2755 га, цільове призначення 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої Херсонська область, Бериславський район, Львівська сільська рада, 14/67;

- з кадастровим номером :02:034:0002, площею 1, 7319 га, цільове призначення 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої АДРЕСА_1 .

З метою реалізації набутого права власності позивач звернулася із заявою про державну реєстрацію власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням № 74024504 та № 74024247 від 09 липня 2024 державним реєстратором Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки наявні суперечності між заявниками та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державним реєстратором було встановлено, що 12.04.2017 року земельні ділянки кадастровий номер :02:012:0067 та кадастровий номер :02:034:0002 зареєстровані за іншою особою, а саме ОСОБА_3 . Державну реєстрацію земельних ділянок здійснив відділ у Бериславському районі Головного Управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Дана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.07.2024 року.

Таким чином, наявний факт вибуття з власності позивачки (та спадкодавця) двох земельних ділянок поза її волею та оформлення права власності на ці земельні ділянки на відповідача з порушенням чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності позивача та регулюються 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 30 ч. 1 ст. 26, ч. 5 ст. 60, ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК).

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч. 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

При цьому, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень про відчуження відповідно до закону комунального майна.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до правової позиції, викладеної Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-1203цс15, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волівибуло це майно з їх володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) зазначено, що однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що «за змістом статті 388ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).

Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав, як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким».

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача».

Спірне майно перебувало у володінні позивача, позивач вказує на порушення своїх прав, як власника, на підставах, визначених законодавством, та на момент подання позову та розгляду справи судом не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Таким чином, враховуючи те, що нерухоме майно - земельні ділянки: з кадастровим номером :02:012:0067, площею 4, 2755 га, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; з кадастровим номером :02:034:0002, площею 1,7319га, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вибули від позивача поза її волі, як власника, то суд приходить до висновку, що вказане майно підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача на підставі вищевикладеного.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельні ділянки:

- з кадастровим номером :02:012:0067, площею 4, 2755 га, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої АДРЕСА_1 ;

- з кадастровим номером :02:034:0002, площею 1,7319га, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1736 (одна тисяча сімсот тридцять шість гривень) 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина ХОМИК