08.02.2024 Справа № 756/9018/20
Справа № 756/9018/20
Провадження 2/756/69/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2024 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарях Колядінцевій П.В., Слуцькому О.П., Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про продовження строку на прийняття спадщини та визнання свідоцтв про спадщину недійними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про продовження строку на прийняття спадщини та визнання свідоцтв про спадщину недійними.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на частку квартири АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Оскільки він є єдиним спадкоємцем після смерті його батька, однак заяву про прийняття спадщини не зміг подати вчасно внаслідок хвороби, а також смерті його сина, спадщину оформила на себе його мати, яка вже не перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини на майно після смерті ОСОБА_3 та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2011 року і від 13.12.2011 рокуна ім`я ОСОБА_2 ,

У поданому відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зокрема зазначила, що позивачем не доведено поважність причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , об`єктивних перешкод для подання такої заяви у нього не було, при цьому розірвання її шлюбу з покійним чоловіком у встановленому законом порядку не реєструвалось та до його смерті вони проживали однією сім`єю.

У відповіді на відзив, ОСОБА_1 не погоджуючись з викладеними відповідачкою у відзиві обставинами, просить задовольнити поданий ним позов.

Представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав до суду письмові пояснення, в яких при вирішення спору поклався на розсуд суду.

У судовому засіданні представники позивача - адвокати Севастьянова О.В. та Майко М.В. позов підтримали, позовні вимоги просили задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - адвокат Мойсеєнко Н.Д. просили відмовити у задоволенні позову. Крім того просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Представники позивача заперечували щодо пропуску строку позовної давності, а у випадку якщо суд дійде висновку про його пропуск просили його поновити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що 22.01.1970 року ОСОБА_3 укладено шлюб з ОСОБА_2 , під час перебування в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 6).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 8).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.11.1997 року ОСОБА_1 на праві власності належав будинок АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 92-94).

Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на житло від 04.12.2008 року та витягу із Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках належала квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 88, 89).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01.08.2006 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (т. 1 а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 73 з/б, 74).

Згідно довідки КП «Житлосервіс «Приозерне» № 526 від 15.04.2011 року ОСОБА_2 проживала у квартирі АДРЕСА_1 , разом із чоловіком ОСОБА_3 з 31.10.1974 року і до дня його смерті (т. 1 а.с. 74 з.б.).

У періоди з 27.08.2010 року по 15.09.2010 року, з 12.10.2010 року по 04.11.2010 року, з 17.11.2010 року по 10.12.2010 року, з 04.04.2011 року по 18.04.2011 року, з 06.08.2012 року по 17.08.2012 року, перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними медичними виписками (т. 1 а.с.10-14).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помирає син ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 9).

15.04.2011 року ОСОБА_2 подала до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 73).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала показання про те, що знайома з ОСОБА_2 , оскільки разом працювали та після звільнення з роботи продовжили товаришувати, жили поруч. У 2011 році бачила ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом коли вони йшли оформлювати спадщину до нотаріуса.

21.11.2011 року ОСОБА_2 подано до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтв про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 96, 98).

Державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори видано 21.11.2011 року свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2 та частку квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 96 з/б, 100).

13.03.2012 року ОСОБА_1 встановлено інвалідність І групи, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 15).

Згідно ксерокопії заяви ОСОБА_1 датованої 26.09.2012 року він звертався до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з проханням прийняти його заяву про прийняття спадщини. До цієї заяви долучено ксерокопію квитанції про оплату поштового відправлення, якість якої не дозволяє відтворити її зміст, а також ксерокопію опису вкладення у цінний лист з відміткою прийняття поштового відправлення 26.09.2012 року на адресу Двадцять першої київської державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 17-19).

Разом з цим у спадковій справі заведеною державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори під № 160-2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини відсутня (т. 1 а.с. 71-118).

У судовому засіданні стороною позивача не надано суду для огляду оригінали заяви ОСОБА_1 від 26.09.2012 року, поштову квитанцію та опис вкладення до цього поштового відправлення, пояснюючи це наслідками ведення бойових дій на території Ірпінського району Київської області де зберігались оригінали цих документів.

Згідно довідки КНП Ірпінської міської ради Київської області «Ірпінська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 , група інвалідності перша «Б» з 06.01.2014 року, загальні захворювання, потребує сторонньої допомоги. Періодично перебував на стаціонарному лікуванні із загостренням хвороби (т. 2 а.с. 49).

Крім того, як вбачається із договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладеного 27.11.2012 року між ОСОБА_7 , як продавцем, та ОСОБА_8 , як покупцем, цей договір посвідчений за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_1 викладеної у вигляді заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. 27.11.2012 року (т. 2 а.с. 17).

Листом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори від 23.03.2021 року ОСОБА_1 на його заяву повідомлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийнято його дружиною ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 129).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частинами 1 та 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено правовий висновок про те, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними».

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічний правовий висновок мститься у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 172/888/18 (провадження № 61-15356св19).

Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини сплив 01.06.2011 року, у цей час на стаціонарному лікуванні він не перебував, на час направлення 26.09.2012 року, як стверджує ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, незважаючи на сумнівність цієї обставини, його стан здоров`я не змінювався, а також враховуючи ту обставину, що 27.11.2012 року ним особисто у присутності нотаріуса складалася заява про надання згоди дружині на придбання нерухомого майна, суд вважає, що відсутні підстави для висновку, що хвороба позивача була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, смерть сина позивача більше ніж за півтора місяці до закінчення строку на подання заяви про прийняття спадщини також не може бути визнана судом поважною причиною пропущення цього строку з огляду на те, що ця обставина об`єктивно не обмежувала його у вчиненні дій з метою прийняття спадщини.

Окрім цього, суд вирішуючи спір в цій частині враховує показання свідка щодо сумісного походу сторін до нотаріуса у 2011 році з метою оформлення спадщини, а також ту обставину, що до звернення до суду у липні 2020 року ОСОБА_1 не вживав, будь яких активних дій щодо прийняття спадщини, долею начебто надісланої ним у листопаді 2012 року заяви до нотаріуса не цікавився.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у ОСОБА_1 були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, а тому його вимога про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не прийнято спадщину після смерті ОСОБА_3 , підстав для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини під час судового розгляду не встановлено, суд дійшов висновку про те, що він не має права на оскарження свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім`я ОСОБА_2 .

Таким чином, позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, при цьому підстав для вирішення заяви відповідачки про застосування наслідків спливу строку позовної давності судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23, 76-113, 128-132, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про продовження строку на прийняття спадщини та визнання свідоцтв про спадщину недійними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя