Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/567/24

01 серпня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

її представника, адвоката - Зубченко І.І.,

представника органу опіки і піклування -

служби у справах дітей

Надвірнянської міської ради - Білецької Г.Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування - служба у справах дітей Надвірнянської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2024 року адвокат Зубченко І.І. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Надвірнянської РДА про позбавлення батьківських прав.

Згідно ухвали суду від 18.04.2024 року постановлено замінити третю особу по даній справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування - службу у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації на - орган опіки і піклування - службу у справах дітей Надвірнянської міської ради.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві і просили їх задоволити в повному обсязі.

Представник третьої особи: органу опіки та піклування - служби у справах дітей Надвірнянської міської ради в судовому засіданні підтримала поданий до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав і, враховуючи викладені у ньому доводи, не заперечувала щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Також,про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся, в тому числі, і шляхом здійснення виклику по телефону, про що складена відповідна телефонограма.

Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 , оскільки останній був належним чином повідомлений про судове засідання, однак до суду не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення слухання справи на адресу суду не поступало.

Вислухавши позивача, її представника, представника органу опіки і піклування - служби у справах дітей Надвірнянської міської ради, свідка, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, врахувавши доводи сторін та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти.

У відповідності до положень вказаної Конвенції, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували з 07.10.2013 року в зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у даному шлюбі, а саме 03.03.2014 року у сторін по справі народився син - ОСОБА_3 , який на даний час є неповнолітнім і проживає разом з матір`ю.

Реєстрація народження дитини проведена 11.03.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 503, що стверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 від 11.03.2014 року (а.с.7).

Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2021 року по справі № 348/1858/21 даний шлюб між ними було розірвано, неповнолітнього сина від шлюбу залишено проживати разом з матір`ю. З того часу батько з сім`єю не проживає.

12.04.2023 року позивач зареєструвала у Надвірнянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі, Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 75 та видано свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_2 (а.с.8).

В зв`язку з одруженням позивач змінила прізвище « ОСОБА_1 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ».

Разом з тим, як перевірено в ході розгляду справи, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю та її новою сім`єю. Відповідач ОСОБА_2 , який являється батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитиною не опікується, не займається її вихованням та не надає будь-якої матеріальної допомоги на її утримання впродовж багатьох років.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача і її представника, відповідач ОСОБА_2 проживає недалеко від будинку, де проживає його син з матір`ю. Проте ніколи не навідує його, а при зустрічі уникає. На телефонні дзвінки сина не відповідає. На контакт з дитиною йти не бажає вже впродовж майже трьох років.

Як перевірено судом, на даний час неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем, її теперішнім чоловіком ОСОБА_5 та молодшою сестрою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 08.05.2024 року. Сім`я проживає в затишному власному будинку, в якому чисто, охайно, створені всі належні умови для проживання дитини (а.с.61).

Судом також перевірено, що впродовж багатьох років відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо виховання неповнолітнього сина від їхнього з позивачем шлюбу, роблячи це свідомо, оскільки ухилення від виконання даного юридичного обов`язку - являється актом свідомої поведінки, так як особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Як вбачається із копії розрахунку із сплати аліментів, виданого старшим державним виконавцем Надвірнянського відділу ДВС Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабчук О.М. сума заборгованості по сплаті аліментів відповідачем в користь позивача на утримання неповнолітнього сина, станом на 01.01.2024 року становить 84228 грн. 75 коп. (а.с.11).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач фактично не спілкується з дитиною, не проявляє до сина батьківської турботи, не надає коштів на його утримання, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, що свідчить про байдужість ОСОБА_2 щодо свого неповнолітнього сина.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 4 класі Стримбівської гімназії Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, що підтверджується характеристикою відносно нього, виданою дирекцією даного закладу від 12.03.2024 року та підписаною класним керівником учня - ОСОБА_9 і директором гімназії ОСОБА_10 .

Із даної характеристики вбачається, що ОСОБА_3 зарекомендував себе як дисциплінований, доброзичливий, врівноважений учень. Володіє навчальним матеріалом на середньому рівні. Навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю. На уроках уважний, виконує домашнє завдання. ОСОБА_3 виховується в неповній сім`ї: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 . ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню. Систематично відвідує батьківські збори. Цікавиться успіхами хлопчика, постійно контактує з класним керівником та вчителями щодо навчання та поведінки сина. Приділяє велику увагу та допомогу навчанню ОСОБА_3 , забезпечує навчальним приладдям. ОСОБА_2 належну увагу вихованню і навчанню сина не приділяє. Навчальними досягненнями хлопчика не цікавиться. Батьківські збори не відвідує (а.с.9).

Крім того, про те, що відповідач не проявляє турботи щодо здоров`я сина, свідчить копія довідки від 12.03.2024 року, видана лікарем КНП «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської міської ради ОСОБА_12 , з якої вбачається, що на профогляд та при захворюванні дитини завжди звертається матір ОСОБА_1 , яка в подальшому і займається лікуванням та доглядом дитини (а.с.12).

Викладені вище обставини підтвердила також в судовому засіданні допитана в якості свідка: ОСОБА_13 , показання якої логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Враховуючи наведене, позивач звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини від їхнього шлюбу, а саме сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на викладене, судом достовірно з`ясовано, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно неповнолітньої дитини, після розірвання шлюбу з позивачем припинив цікавитися сином та брати участь у його житті, не спілкується з ним та не надає жодної матеріальної допомоги.

Наведені факти в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов`язками, а отже вважає, що з боку ОСОБА_2 має місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вирішуючи даний спір, суд констатує, що відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За встановлених судом фактичних обставин, суд вважає заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав - обгрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому прийшов до висновку, що наявні передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, сприятимуть захисту інтересів останнього.

Судом перевірено, що відповідач ОСОБА_2 , як батько, впродовж тривалого часу неповнолітньою дитиною зовсім не цікавиться, не займається нею та не виховує.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області за № 137 від 31.05.2024 року, комісія з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зазначені висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та копія рішення виконавчого комітету долучені до матеріалів даної справи (а.с.58-60).

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінив, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають до задоволення.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання суду, встановлені обставини не спростовані в судовому засіданні стороною відповідача, зокрема щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина, а тому, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 157, 164, 165, 166 СК України, постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.4, 12, 19, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування - служба у справах дітей Надвірнянської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Івано-Франківськ, актовий запис про народження № 503 від 11.03.2014 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 09.08.2024 року.