ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/577/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Малишенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 24.07.2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. В підготовчому засіданні відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, присудження грошової компенсації.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги первісного позову змінила, змінені підтримала, просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі, пояснивши, що 3.11.2007 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 уклали між собою шлюб. Заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 22.06.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування в шлюбі сторони за свої спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 на підставі укладення інвестиційного договору. Право власності на вказане нерухоме майно було оформлено по відповідача. Оскільки дана квартира перебуває у спільній сумісній власності сторін, то позивач запропонував відповідачу передати у його власність 1/2 частини даної квартири, однак ОСОБА_4 відмовилась. За таких обставин, враховуючи неподільність об`кта нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, неможливість користування ним окремо один від одного, просить вказаний інвестиційний об`єкт спільною сумісною власністю подружжя та визнати окремо за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину спірної квартири. Що стосується двох земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 , площею 0,4488 га та площею 0,25 га, кадастрові номери :02:006:0035 та :02:006:0035 відповідно, то право власності на них ОСОБА_3 набув шляхом приватизації земельних ділянок, тому вони не підлягають поділу між подружжям. Автомобіль OPEL KADETT, 1987 року випуску, VIN код НОМЕР_1 : НОМЕР_2 був придбаний 27.04.2022 року за спільні кошти з ОСОБА_7 , з якою позивач познайомився 9.03.2020 року і почав спільно проживати та вести спільне господарство з 2021 року, при цьому ОСОБА_4 з середини 2019 року ОСОБА_3 не бачив і не спілкувався з нею. Тому даний автомобіль також не підлягає розподілу між сторонами по справі. Крім того просить вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити, пояснивши, що квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 придбала дійсно на підставі укладення інвестиційного договору. Інвестиційні внески вона здійснила за рахунок своїх особистих коштів, які заощаджувала задовго до укладення шлюбу. Тому дана квартира повинна залишитись у власності відповідача за первісним позовом, так як є її особистою приватною власністю. Крім того, з нею залишились проживати малолітні діти, менша донька є інвалідом, а положення ст.70 СК України не вказують конкретно саме які діти залишились проживати з матір`ю. Спірні земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_2 , площею 0,4488 га та площею 0,25 га, кадастрові номери :02:006:0035 та :02:006:0035 відповідно, а також автомобіль OPEL KADETT, 1987 року випуску, VIN код НОМЕР_3 були придбані в шлюбі сторін по справі за спільні кошти подружжя. На даний час вартість вказаних земельних ділянок складає 1 527 996 грн. 08 коп. та 78 000 грн. відповідно, а автомобіля - 80 454 грн. згідно даних маркетплейсу OLX та сервісу Auto.Ria. Між сторонами була досягнута домовленість, що спірна квартира залишається у власності ОСОБА_4 , де вона продовжує проживати з дітьми, а інше майно: дві земельні ділянки, насадження лохини на них і автомобіль залишається у власності ОСОБА_3 . Однак позивач за первісним позовом передумав, подавши до суду даний позов. Тому просить визнати вказані спірні земельні ділянки, зелені насадження лохини на земельній ділянці площею 0,4488 га, автомобіль OPEL KADETT, 1987 року випуску спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину кожної із земельних ділянок, зелені насадження лохини на земельній ділянці площею 0,4488 га, автомобіль OPEL KADETT, присудити ОСОБА_4 за її згодою грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 1/2 частки - 843 225 грн. 04 коп. (1 686 450 грн. 08 коп. : 1/2). Також стягнути з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом 23 900 грн. вудових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

3.11.2007 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Журбовицької сільської ради Олевського району Житомирської області, актовий запис №20 (а.с.16). Заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 22.06.2022 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9-10). Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, які погодились з ними, тому вони не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що „…у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує".

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 6.11.2008 року ОСОБА_9 та Акціонерний комерційний банк „Аркада" уклали між собою договір №59576 про участь у Фонді фінансування будівництва, за змістом якого ОСОБА_9 зобов`язалась передати фіксовану грошову суму банку, а банк, в свою чергу, отримати вказані кошти від інвестора, зарахувати грошові кошти на рахунок ФФБ, використати кошти ФФБ на інвестування будівництва квартири АДРЕСА_1 , а після здачі будинку в експлуатацію передати інвестору необхідні документи для реєстрації за нею права власності на об`єкт інвестування (а.с.119-124). Згідно прибуткових касових ордерів №4 та №5 від 6.11.2008 року, тобто в день укладення договору №59576 про участь у Фонді фінансування будівництва, ОСОБА_9 внесла на рахунок АКБ „Аркада" 190 049 грн. 95 коп. та 259 912 грн. 84 коп. в рахунок оплати об`єкту інвестування за договором №59576 про участь у Фонді фінансування будівництва (а.с.126-127). 22.11.2008 року згідно прибуткового касового ордеру №18 ОСОБА_9 внесла на рахунок АКБ „Аркада" 135 722 грн. 73 коп. (а.с.125), таким чином повністю виконавши зі своєї сторони умови укладеного договору. У вказаних трьох прибуткових касових ордерах вказано, що ОСОБА_9 здійснила всі три оплати за рахунок особистих коштів ОСОБА_9 (а.с.125-127). Однак суд не приймає до уваги вказані ствердження у описаних документах, оскільки зазначені три оплати відбувались особисто ОСОБА_9 без участі ОСОБА_3 , який би міг підтвердити вказані обставини, і призначення платежу вона зазначила з особистих міркувань і на свій власний розсуд, при цьому шлюбний договір між сторонами не укладався, де б було вказано про розмір власних грошових коштів ОСОБА_9 , які б могли належати особисто їй до укладення шлюбу і в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заперечувала вказаній обставині, зазначивши, що зазначені виплати здійснювались із спільних коштів подружжя, а ОСОБА_4 ніяких власних коштів не мала. Крім того, в судовому засіданні ні відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 , ні її представник ОСОБА_8 не надали доказів суду в розумінні ст.76-80 ЦПК України про те, що саме така грошова сума перебувала у власності на той час ОСОБА_9 до укладення шлюбу, тобто до 3.11.2007 року.

20.04.2010 року було складено акт прийому-передачі квартири інвестору, за змістом якого замовник побудував та передає, а інвестор сплатив 100% вартості та приймає квартиру АДРЕСА_1 , загальна дійсна вартість квартири складає 621 214 грн. (а.с.129).

21.09.2010 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 2.08.2010 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11).

Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами по справі, перебуваючи в шлюбі, за їх спільні грошові кошти, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

За приписами ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналізуючи докази в цілому, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки сторони за свої спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 , тому вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу у встановленому законом порядку на вимогу одного з подружжя. Оскільки у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому суд вважає необхідним визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя, таким чином задовольнивши первісний позов в повному обсязі.

За змістом ч.2-3, ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Ствердження представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 про те, що разі поділу спірної квартири між подружжям судові слід відступити від рівності часток на підставі ч.2-3, ст.70 СК України, оскільки ОСОБА_3 після укладення шлюбу ніде не працював, тривалий час не надавав кошти на утримання квартири, з нею в квартирі залишились проживати малолітні діти, одна із яких є інвалідом, а розмір аліментів на утримання дитини є недостатнім для забезпечення його фізичного і духовного розвитку та лікування, суд не може покласти в основу рішення з наступних підстав. Наявність або відсутність щомісячного доходу у одного із подружжя, як і не надання коштів на утримання квартири і прибудинкової території не впливає на розмір частки при поділі майна подружжя і суперечить вимогам ст.60 СК України та ч.2-3, ст.70 СК України.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.117), сторони по справі. Представник позивача за первісним позовом заперечувала, що ОСОБА_11 є сином позивача за первісним позовом ОСОБА_3 , посилаючись на те, що з 2019 року він не проживав разом з ОСОБА_4 і не бачився з нею, в березні 2020 року він познайомився з іншою жінкою ОСОБА_7 , з якою він почав жити спільно як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, про існування ОСОБА_10 він дізнався тільки отримавши судовий наказ від 28.09.2023 року про стягнення аліментів на утримання цієї дитини і зразу ж подав позов до Дарницького районного суду м. Києва про виключення відомостей з актового запису про народження дитини, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження у справі від 1.12.2023 року (а.с.194) та ухвалою про призначення молекулярно-генетичної експертизи від 25.01.2024 року, справа №753/21392/23, провадження №2/753/235/24 (а.с.224-225). Розгляд вказаної цивільної справи на даний час триває. Крім того, органами РАГС батьком ОСОБА_10 був записаний ОСОБА_3 на думку представника позивача, оскільки шлюб між сторонами на момент народження дитини не був розірваний, тому зазначити іншого чоловіка не було законних підстав. При цьому в тексті заочного рішення Олевського районного суду Житомирської області від 22.06.2022 року про розірвання шлюб між сторонами було записано, що 28.12.2020 року ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільних дітей від шлюбу сторони не мають, причиною розпаду сім`ї є різниця характерів та поглядів на життя, при цьому ОСОБА_9 не вказує, що вона вагітна від ОСОБА_3 , враховуючи дату народження ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Крім того, ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 2.08.2023 року було відкрито провадження по даній цивільній справі (а.с.24-25). 11.08.2023 року ОСОБА_4 ознайомилась з матеріалами даної цивільної справи (а.с.34), а з 7.09.2023 року в її інтересах по даній цивільній справі згідно ордеру приймає участь адвокат Савченко О.В. (а.с.40). 19.09.2023 року ОСОБА_4 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу і 28.09.2023 року суддею Дарницького районного суду м. Києва Лужецькою О.Р. було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 у твердій грошовій сумі (1136 грн.) в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що хоча ОСОБА_4 і має право на звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , однак дана заява, внаслідок якої було видано описаний вище судовий наказ, є штучно створеним доказом для даної цивільної справи про поділ майна подружжя з метою наявності підстав для застосування судом ч.3, ст.70 СК України, враховуючи, що заявниця ОСОБА_4 могла просити у своїй заяві стягнути аліменти не в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в розмірі 1/4 частини з усіх доходів ОСОБА_3 щомісячно.

Також як вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_13 та ОСОБА_4 (а.с.141). Згідно посвідчення серія НОМЕР_6 ОСОБА_12 є дитиною з інвалідністю (а.с.142). Однак, аналізуючи вказане, суд вважає, що наявність у ОСОБА_4 дитини з інвалідністю, яка проживає разом з матір`ю, не впливає на збільшення її частки у поділі майна подружжя, оскільки батьком дитини є інша особа ОСОБА_13 , а не позивач по первісному позову, права якого не можуть бути зменшені на підставі інших сімейних відносин його колишньої дружини.

Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

12.10.2023 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області Лугиною О.І. і зареєстрований у реєстрі за №1215, за змістом якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_14 купив земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0034, розташовану в АДРЕСА_2 , площею 0,25 га (а.с.155). Даний правочин був зареєстрований вказаним державним нотаріусом в Державному реєстрі речових прав 12.10.2023 року о 14:32:52 годин (а.с.156). При цьому п.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки наголошує, що дана земельна ділянка належить продавцю, тобто ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане та зареєстроване Реєстраційною службою Олевського районного управління юстиції Житомирської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.12.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 44 (а.с.156).

Також 12.10.2023 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області Лугиною О.І. і зареєстрований у реєстрі за №1216, за змістом якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_14 купив земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0035, розташовану в АДРЕСА_2 , площею 0,4488 га (а.с.157). Даний правочин був зареєстрований вказаним державним нотаріусом в Державному реєстрі речових прав 12.10.2023 року о 14:42:04 годин (а.с.158). Також п.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки наголошує, що дана земельна ділянка належить продавцю, тобто ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане та зареєстроване Реєстраційною службою Олевського районного управління юстиції Житомирської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.12.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 44 (а.с.158).

Як регламентовано ч.1, ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частина 2 тієї ж статті наголошує, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Пункт А, ч.3, ст.116 ЗК України зазначає, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Як вказує п.5, ч.1, ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, набуття ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки на підставі описаних свідоцтв про право власності на нерухоме майно (земельні ділянки), виданих та зареєстрованих Реєстраційною службою Олевського районного управління юстиції Житомирської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.12.2014 року, вказує на те, він набув таке право на підставі приватизації земельних ділянок, які перебували в його користуванні. І оскільки ОСОБА_3 набув право власності на вказані спірні земельні ділянки шляхом приватизації, тому вони є його особистою приватною власністю і в порядку п.5, ч.1, ст.57 СК України не підлягають поділу між даним подружжям. Також не підлягають поділу і земельні насадження на них, відповідач вказує, що це насадження лохини, оскільки ні ОСОБА_4 , ні її представник не надали суду докази в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що зазначені насадження були придбані і посаджені на них саме сторонами по справі в період їх зареєстрованого шлюбу.

Також судом встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованиї транспортних засобів ОСОБА_3 27.04.2022 року придбав і зареєстрував автомобіль OPEL KADETT, VIN код НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , 1987 року випуску (а.с.138-140), що не заперечувалось представником відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , 9.03.2020 року вона познайомилась з ОСОБА_3 , після чого вони спільно проводили весь час, а з лютого 2022 року почали спільно проживати як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Також вони спільно обговорювали купівлю автомобілю і в кінці квітня 2022 року за спільні кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_3 вони придбали автомобіль OPEL KADETT, 1987 року випуску. В цей час зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існував формально і саме між ними на момент купівлі транспортного засобу існували шлюбно-сімейні відносини.

Враховуючи пояснення вказаного свідка ОСОБА_7 та зміст заочного рішення Олевського районного суду Житомирської області від 22.06.2022 року про розірвання шлюбу між сторонами по справі, яким було встановлено, що в позовній заяві від 28.12.2020 року ОСОБА_15 вказувала, що причиною на той час розпаду сім`ї є різні характери та погляди на життя, суд приходить до висновку, що хоча автомобіль OPEL KADETT, 1987 року випуску був придбаний ОСОБА_3 і в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_5 , однак даний шлюб існував формально, оскільки ОСОБА_3 з лютого 2022 року проживав спільно з ОСОБА_7 , вів з нею спільне господарство, мав спільний бюджет і шлюбно-сімейні відносини і за спільні з нею кошти придбав спірний автомобіль. За таких обставин, оскільки вказаний транспортний засіб придбаний ОСОБА_3 в період шлюбно-сімейних відносин з іншою жінкою, а не з ОСОБА_5 , тому він не є спільним сумісним майном подружжя і не підлягає поділу між сторонами по справі. Приймаючи до уваги, що позовна вимога зустрічного позову про присудження позивачу ОСОБА_4 грошової компенсації замість її частки у спільному сумісному майні є похідною від перших двох, в задоволенні яких було відмовлено, тому і в задоволенні даної вимоги також необхідно відмовити, тобто в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє первісний позов позивача ОСОБА_3 , тому з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 необхідно стягнути 3 000 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, в задоволенні стягнення решти суми відмовити, так як ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору як особа, яка має дитину з інвалідністю.

Також на підставі ст.137; 141 ЦПК України оскільки суд відмовив у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, тому не підлягає і задоволенню вимога про стягнення всіх судових витрат, а сплата судового збору за зустрічним позовом залишається за рахунок держави, оскільки ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору як особа, яка має дитину з інвалідністю протягом всього розгляду справи.

Відповідно до ч.9, ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, тому необхідно скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 16.10.2023 року, про накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:006:0035, розташованої в АДРЕСА_2 , площею 0,4488 га, на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:006:0034, розташованої в АДРЕСА_2 , площею 0,25 га, на 1/2 частину автомобіля OPEL KADETT, 1987 року випуску, VIN код НОМЕР_3 (а.с.143-145).

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 137; 141; 158; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.41; 51 Конституції України, ст.321; 368, ч.3 ЦК України, ст.3; 57; 60; 63; 69; 70; 71 СК України, ст.116; 118; 122; 124-125 ЗК України, ст.12; 81 ЦПК України, Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Постанови Верховного Суду від 18.08.2021 року у справі №359/3859/17, (провадження № 61-437св20), п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_16 .

Визнати за ОСОБА_17 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,20 м2, житловою площею 35,70 м2 в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_18 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,20 м2, житловою площею 35,70 м2 в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, в задоволенні стягнення решти суми відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації, стягнення судових витрат відмовити.

Скасувати заходи забезпечення зустрічного позову, що містяться в ухвалі судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 16.10.2023 року, про накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:006:0035, розташованої в АДРЕСА_2 , площею 0,4488 га, на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:006:0034, розташованої в АДРЕСА_2 , площею 0,25 га, на 1/2 частину автомобіля OPEL KADETT, 1987 року випуску, VIN код НОМЕР_1 : НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 26.05.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя :