РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 травня 2024 рокуСправа № 495/6501/23
Номер провадження 2/495/1097/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Бучка В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Стислий виклад позиції позивача

Так, вимоги позивача мотивовані тим, що 11 травня 1992 її матері ОСОБА_5 , Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського було видано ордер на житлове приміщення №283 серії НФ на ОСОБА_5 з сім`єю, склад сім`ї: ОСОБА_6 донька, ОСОБА_2 - донька, на право зайняття житлового приміщення, житловою площею 30,4 кв.м., як складається з двох кімнат ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2017 році сестра позивача ОСОБА_2 зібрала свої речі та поїхала, куди не відомо, після від`їзду ОСОБА_2 декілька разів дзвонила з різних номерів телефонів, при розмові не говорила де вона проживає.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Квартира за формою власності є неприватизованою.

Відповідно до Довідки з місця реєстрації, про склад сім`ї, виданої керуючим ОСББ «Южное» №304, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: головний квартиронаймач ОСОБА_5 , яка знята з реєстрації у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_1 , 1976 року народження, онук ОСОБА_3 , 2002 року народження, онук ОСОБА_4 , 2003 року народження, онук ОСОБА_3 , 2011 року народження, донька ОСОБА_2 , 1972 року народження.

Однак, ОСОБА_2 , 1972 року народження, не проживає в житловому приміщенні з 2017 року, без поважних причин про що складено Акт № 173 від 28.12.2022, засвідчений керуючим ОСББ «Южное» та підписаний сусідами, який також підтверджують факт не проживання ОСОБА_2 в даному житловому приміщенні.

Відповідач ОСОБА_2 , не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлена можливості переоформити документи, фінансово-особовий рахунок на квартиру, після смерті її матері ОСОБА_5 .

Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення.

23.06.2023 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого розгляду.

24.04.2024 Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом, 11 травня 1992 матері позивача ОСОБА_5 , Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської Ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського було видано ордер на житлове приміщення №283 серії НФ на ОСОБА_5 , склад сім`ї: ОСОБА_6 донька, ОСОБА_2 - донька, на право зайняття житлового приміщення, житловою площею 30,4 кв.м., як складається з двох кімнат ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2017 році відповідач ОСОБА_2 зібрала свої речі та поїхала, куди не відомо, після від`їзду ОСОБА_2 декілька разів дзвонила з різних номерів телефонів, при розмові не говорила де вона проживає.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Серія НОМЕР_1 . Квартира за формою власності є неприватизованою.

Судом встановлено, що згідно довідки з місця реєстрації, про склад сім`ї, виданої керуючим ОСББ «Южное» №304, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: головний квартиронаймач ОСОБА_5 , яка знята з реєстрації у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_1 , 1976 року народження, онук ОСОБА_3 , 2002 року народження, онук ОСОБА_4 , 2003 року народження, онук ОСОБА_3 , 2011 року народження, донька ОСОБА_2 , 1972 року народження.

Однак, ОСОБА_2 , 1972 року народження, не проживає в житловому приміщенні з 2017 року, без поважних причин про що складено Акт № 173 від 28.12.2022, засвідчений керуючим ОСББ «Южное» та підписаний сусідами, які також підтверджують факт не проживання ОСОБА_2 в даному житловому приміщенні.

Відповідач ОСОБА_2 , не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться.

Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає, що існують усі правові підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Нормативне обґрунтування

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У системному аналізі статей 383, 391 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України, а також ст. 71,72 ЖК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405,406 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19 досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказом, судом встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації більш п`яти років, що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, встановивши, що відповідачка дійсно не проживає у даній квартирі понад встановлені чинним законодавством строки, більш п`яти років, оплату комунальних послуг не здійснює, та доказів того, що створені перешкоди для вселення відповідачки у вказану квартиру протягом останнього року матеріали справи також не містять, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 64, 71,72,150 ЖК України, ст. ст. 319, 391, 405,406 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття.

Повний текст заочного рішення складений 22.05.2024.

Суддя Юлія ШЕВЧУК