Справа № 694/1273/24 Провадження №2/694/382/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

21.05.2024 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк»» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ходіна Н. В.. звернулась до Звенигородського районного суду до АТ «Універсалбанк» про захист прав споживачів в якому просить: стягнути з АТ «Універсалбанк» безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 44053,94грн.

Частиною другою статті 27 ЦПК України визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви місцезнаходженням відповідача АТ «Універсалбанк» є вул. Автозаводська, 54/19, Київ.

Звертаючись із даним позов до Звенигородського районного суду Черкаської області позивач у позовній заяві жодним чином не обґрунтовує такий вибір підсудності даної справи.

Водночас, у позовній заяві позивач вказує, що даний позов подається з метою захисту прав позивача як споживача.

Так, статтею 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача.

Відповідно до ч. 5 ст.28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Разом з тим вважаю, що позовні вимоги не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки носять майновий характер, а відтак підстав для застосування до позову альтернативної підсудності за вибором позивача, яка визначена ст. 28 ЦПК України, не вбачається, оскільки спірні правовідносини між позивачем та відповідачем, на думку суду, не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживачів повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачене саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 07.04.2020 по справі 743/534/16-ц визначила, що за пунктом 22 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» у значенні цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право захистити свої порушені права шляхом звернення до суду з позовною заявою про: усунення недоліків товару; про заміну товару неналежної якості на аналогічний товар належної якості; про розірвання договору і відшкодування понесених збитків; про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної товаром неналежної якості.

Проте позивачем у позовній заяві жодним чином обґрунтовано позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Жодних позовних вимог, що стосуються захисту прав споживача позивачем не заявлено. Предметом ж позову в даному випадку є стягнення грошових коштів, які на думку позивача безпідставно набуті відповідачем в порядку ст.1212 ЦК України, що не узгоджується із положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного приходжу до переконання, що даний спір не підсудний Звенигородському районному суду Черкаської області, а оскільки місцезнаходженням відповідача АТ «Універсалбанк» є вул. Автозаводська, 54/19, Київ.

Справа підлягає передачі на розгляд до Оболонського районного суду м.Києва за місцезнаходженням відповідача.

Згідно з частиною 9 статті 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

В силу вимог ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, про що постановляється ухвала ( п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК).

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За таких обставин, вважаю за необхідне, передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ходіна Н. В.. до АТ «Універсалбанк» про захист прав споживачів, на розгляд до Оболонського районного суду міста Києва.

Керуючись ст.ст. 27, 31-32, 187, 261, 353-354 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а:

позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк»» про захист прав споживачів, - передати на розгляд за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва (місцезнаходження: вулиця Левка Лук`яненка, 2Є, Київ, 04212.)

Копію ухвали направити позивачу, для відому.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник провадження, якому ухвала суду не була вручена в день її постановлення має право на поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії вказаної ухвали.

Суддя Д.І. Сакун