ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гусак О.С.,

з секретарем судового засідання Володьком С.С.,

за участю:

представника ОСОБА_1 - адвоката Єркіна М.М.,

представника ОСОБА_2 - адвоката Соковікової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за особисті кошти,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. З 11 серпня 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі сторони, як подружжя, придбали у спільну власність: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м, машиномісце № НОМЕР_1 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 11,9 кв.м; машиномісце № НОМЕР_2 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 13,2 кв.м; машиномісце № НОМЕР_3 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 12,1 кв.м; гараж № НОМЕР_4 з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м; гаражний бокс № НОМЕР_5 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; гараж № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м., автомобіль Mercedes-Benz, 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_7 , автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_8 , автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 , орієнтовною вартістю.

Посилаючись на те, що вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, просила його поділити наступним чином:

-визнати право власності на квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м за ОСОБА_1 ,

-визнати право власності на квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м за ОСОБА_2

-визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_1 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 11,9 кв.м за ОСОБА_1 ,

-визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_2 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 13,2 кв.м за ОСОБА_2

-визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_3 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 12,1 кв.м за ОСОБА_2

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 108 000грн. - вартості машиномісця № НОМЕР_3 у підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 12,1 кв.м;

-визнати право власності на гараж № НОМЕР_4 з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м за ОСОБА_1 ;

-визнати право власності на гаражний бокс № НОМЕР_5 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м за ОСОБА_2

-визнати право власності на гараж № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м за ОСОБА_2

-стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 163 500 грн. - 1/2 вартості гаража № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м;

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання вказаної ухвали.

13 вересня 2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків та квитанція про сплату судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 25 жовтня 2021 року.

11 жовтня 2021 року до суду від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву.

5 листопада 2021 рок до суду від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

15 листопада 2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 вимоги первісного позову не визнав та пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна набутого за особисті кошти. В обгрунтування зустрічного позову, представник ОСОБА_2 - адвокат Соковікова Ю.М. посилалась на ті ж обставини що відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Зокрема, зазначала, що 10 грудня 2004 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування (реєстровий номер 2-3257), отримав у особисту власність об`єкт нерухомості трикімнатну квартиру, що розташована в АДРЕСА_4 , яку 11 квітня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири (реєстровий № 1874) відчужив за 400 000 грн. 25 червня 2012 ОСОБА_2 уклав попередній договір купівлі-продажу з ПАТ «Київміськбуд» стосовно об`єкту, що є предметом спору в даній справі, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до умов попереднього договору ОСОБА_2 , як покупець зобов`язаний був здійснити перший внесок в сумі 204 092,10 грн в строк 5 банківських днів з моменту укладення попереднього договору, та решту суми у розмірі 476 100 грн внести продавцю на рахунок до 25 червня 2017 року щомісяця сплачувати рівними сумами в розмірі 7 935 грн до 25 числа кожного місяця. Станом на червень 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали джерела доходу у вигляді заробітної плати ( ОСОБА_1 в середньому на місяць в сумі 3 600 грн і ОСОБА_2 - близько 11 700,00 грн. на місяць, разом - 15 300 грн., а інші джерела спільного доходута накопичення у сторін справи на червень 2012 року були відсутні, для внесення 1-го авансового платежу за п. 2.2.1. Попереднього договору, ОСОБА_2 були використані особисті кошти, які він отримав від продажу11 квітня 2012 року власного особистого майна. Отже, 30/100 частки квартири АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , як того з подружжя, за чиї особисті кошти набута частка в нерухомому майна. 2 квітня 2015 року ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, отримав у особисту власність об`єкт нерухомості, що розташований в АДРЕСА_6 , який 3 липня 2015 року на підставі Договору купівлі-продажу нежитлової нерухомості продав за 880 000 грн. Саме ці особисті кошти, які були виручені від продажу нерухомості, ОСОБА_2 було придбане майно, що є його особистою власністю,а саме: 18 листопада 2015 року за 587 500,00 грн він придбав - транспортний засіб Mersedes-Benz S600, 2004 року виписку; у жовтні 2016 року гаражний бокс № НОМЕР_5 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; 15 вересня 2017 року за 100 000 грн. автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, у січні 2018 року за 85 000 грн - гараж № НОМЕР_4 з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 ; у лютому 2019 року гараж № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 . Разом на суму 854 100 грн. Посилаючись на норми ст. 57 СК України, вважаючи, що вказане майно придбано ним за кошти, які належали йому, просив визнати право особистої власності на 30/100 частки квартири АДРЕСА_1 , транспортний засіб Mersedes-Benz S600, 2004 року виписку; гаражний бокс № НОМЕР_5 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, гараж № НОМЕР_4 з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 ; гараж № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 .

14 грудня 2021 року до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , в якому вона не погоджувалась із доводами ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона надавала згоду на придбання квартири, квартира придбана за спільні кошти подружжя, про отримання ОСОБА_2 у дарунок нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_6 від 2 квітня 2015 року, яке ним продано 3 липня 2015 року позивач дізналася 25 жовтня 2021 року із відзиву на свій позов про поділ майна подружжя, хоча за час укладення правочинів сторони проживали ще у шлюбі 5 років. Вказане майно придбавалось за кошти з їх сімейного бюджету, їй було відомо про їх придбання і документи на вказане майно зберігалось у них вдома, як на спільне майно подружжя. Щодо гаражів №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , то позивачем купувались не самі гаражі, як об`єкти нерухомого майна, а паї у гаражно-будівельному кооперативі, тому такі договори нотаріально не посвідчувались і відповідачем письмова згода на їх придбання не складалась, в подальшому вони були зареєстровані як об`єкти нерухомого майна. Щодо автомобілів, то договір купівлі-продажу транспортного засобу не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то відповідно відповідачем за зустрічним позовом не складалась письмова згода на їх реєстрацію .

26 січня 2022 року до суду від адвоката Соковікової Ю.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій представник вказувала на те, що ОСОБА_2 пропонував ОСОБА_1 вирішити спір мирним шляхом, коли документи були підготовлені нотаріусу, ОСОБА_1 , заявивши що її буде ошукано, відмовилися від укладення мирової угоди. Представник звертала увагу на те, що у подружжя ОСОБА_1 були відсутні кошти на можливість здійснити внесок на квартиру подружжя не сплачувало пайових внесків за гаражі протягом подружнього життя, відбулося одномоментне переоформлення паю. ОСОБА_1 визнала що документи на автомобілі не зберігались у квартирі, що виходячи із її логіки не є спільним майном подружжя.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4 липня 2022 року задоволено клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Соковікової Ю.М. про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинено провадження у справі.

29 серпня 2023 року до суду надійшов висновок експерта.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 8 вересня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18 жовтня 2023 року.

18 жовтня 2023 року учасники справи у судове засідання не з`являються, від адвоката Соковікової Ю.Л. надійшло клопотання про перенесення судового засідання. Наступною датою судового засідання визначено 9 листопада 2023 року.

9 листопада 2023 року у судове засідання з`явилася адвокат Соковікової Ю.Л., ОСОБА_1 та її представник Єркін М.М. не з`явилися, судом за клопотання представника ОСОБА_2 відкладено розгляд справи на 5 грудня 2023 року.

5 грудня 2023 року до суду з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Єркін М.М. та представник ОСОБА_2 - адвокат Соковікова Ю.Л., протокольною ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16 січня 2024 року.

16 січня 2024 року до суду з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Єркін М.М., який просив задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Соковікова Ю.Л. просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Судом було досліджено письмові докази, та оголошено перерву до 15 лютого 2024 року.

14 лютого 2024 року до суду від адвоката Соковікової Ю.Л. надійшли письмові пояснення. Крім того, із відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС 2 лютого 2024року вбачається, що автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, на який просить визнати право власності ОСОБА_1 був перереєстрований 26 жовтня 2021 року на ОСОБА_6 .

Суд, вислухавши пояснення представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

11 серпня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року було розірвано (а.с. 11,12 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

У період шлюбу сторони набули у власність таке нерухоме та рухоме майно, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м;

- машиномісце № НОМЕР_1 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 11,9 кв.м;

- машиномісце № НОМЕР_2 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 13,2 кв.м;

- машиномісце № НОМЕР_3 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 12,1 кв.м;

- гараж № НОМЕР_4 з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м;

- гаражний бокс № НОМЕР_5 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м;

- гараж № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м;

- автомобіль Mercedes-Benz, 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_7 ;

- автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_8 ;

- автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 ;

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 2статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За приписами частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення ст. 81 ЦПК України відображають приватно-правові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Крім того, ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, площею 46,8 кв.м.

Згідно п. 4.4. договору купівлі-продажу вказаної квартири від 16 травня 2014 року укладеного між ПАТ «ХК «Київмісьбуд» та ОСОБА_2 , цей договір укладений за згодою дружини покупця ОСОБА_1 , викладеній у заяві справжність підпису на якій засвідчено 16 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В. за реєстровим № 1048.

ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві посилається на те, що 25 червня 2012 року він уклав попередній договір купівлі-продажу з ПАТ «Київміськбуд» стосовно об`єкту, що є предметом спору в даній справі, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до умов попереднього договору ОСОБА_2 , як покупець зобов`язаний був здійснити перший внесок в сумі 204 092,10 грн в строк 5 банківських днів з моменту укладення попереднього договору,та решту суми у розмірі 476 100,00 грн. внести продавцю на рахунок до 25 червня 2017 року щомісяця сплачувати рівними сумами в розмірі 7 935 грн до 25 числа кожного місяця. Оскільки у подружжя спільних коштів не було ОСОБА_2 вклав особисті кошти,отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_7 ,яку він отримав за договором дарування та відчужив 11 квітня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Однак, відповідно до п. 6. 10 попереднього договору цей договір укладений за згодою дружини майбутнього покупця, гр. ОСОБА_1 , яка викладена у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Негрич О.М. 25 червня 2012 року за реєстровим № 339 (а.с. 128 т. 1).

Таким чином посилання, ОСОБА_2 на те, що ним у спірну квартири вкладено 1/3 особистих коштів спростовується в тому числі і умовами попереднього договору та жодними іншими доказами не підтверджено. Разом з тим, із моменту продажу ОСОБА_2 у м. Харкові квартири та до укладення попереднього договору придбання квартири у місті Києві пройшло понад три місяці.

ОСОБА_2 посилаючись на те, що він 2 квітня 2015 року на підставі договору дарування отримав не житлове приміщення, яке продав 3 липня 2015 року за 800 000 грн, та за вказані кошти протягом листопада 2015 року до лютого 2019 року придбав транспортний засіб Mersedes-Benz S600, 2004 року виписку; гаражний бокс № НОМЕР_5 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м; автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, гараж № НОМЕР_4 з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 ; гараж № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 .

Вказане майно вважає особистою власністю.

Разом з тим доказів того, що саме за ці кошти придбавалось спірне майно ОСОБА_2 не надано.

Крім того, як зазначає позивач за зустрічним позовом особисте майно ним відчужене у 2015 році, а об`єкти придбавались у період: листопад 2015 року, жовтень 2016 року, вересень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2019 року, протягом досить великого проміжку часу.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено що це майно, яке придбано у шлюбі протягом чотирьох років, є його особистою власністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що у період шлюбу, коли постало питання про розірвання шлюбу та поділ майна ОСОБА_2 були відчужені 19 вересня 2020 року Mercedes-Benz, 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_7 , а 10 жовтня 2020 року - автомобіль Honda Accord, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_8 .

ОСОБА_1 просила в предмет поділу включити кошти отримані ОСОБА_2 від продажу вказаних автомобілів.

Разом з тим, вказані автомобілі були відчужені за декілька місяців до розірванню шлюбу подружжям ОСОБА_1 , який розірвано 28 січня 2021 року, таким чином суд дійшов висновку, що кошти отримані від продажу автомобілів в період шлюбу були витрачені на потреби сім`ї.

З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу в натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї.

Наведене означає, що у разі відчуження майна (грошових коштів) у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює.

Оскільки ОСОБА_1 не доведено що вказані автомобілі відчуджено без її згоди, вказані автомобілі були відчужені у період шлюбу, суд дійшов висновку, що в предмет поділу грошові кошти від продажу автомобілів в період шлюбу не підлягають включенню у вартість загального майна, яке підлягає поділу.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, то після дослідження доказів, адвокат Соковікова Ю.М. представник ОСОБА_2 надала докази того, що автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску, на який просить визнати право власності ОСОБА_1 був перереєстрований 26 жовтня 2021 року на ОСОБА_6 (відповідь Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС 2 лютого 2024 року).

Сама ОСОБА_1 та її представник вказаний факт від суду приховала, відчуживши майно після розірвання шлюбу підтримала вимогу про визнання за нею право власності на майно, яке подружжю ОСОБА_1 вже не належить.

Представник ОСОБА_2 після з`ясування вказаних обставин просила призначити експертизу щодо визначення вартості автомобіля. Разом з тим, суд вирішив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки підготовче провадження у справі вже закрито.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає його орієнтовну вартість згідно даних веб-порталу auto.ria.com , 273 120 грн.

При визначенні часток у майні суд бере до уваги його вартість, яка зазначена ОСОБА_1 у позовній заяві, оскільки дослідивши сайт веб-порталу auto.ria.com , автомобілі FIAT 500 Е, 2014 року випуску приблизно стільки і коштують.

За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на майно є рівними.

Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, цей спір повинен вирішуватися судом.

Стороною позивача за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами по справі, що майно, яке просить визнати особистою власністю є його особистим майном. Вказане майно придбане у період шлюбу за спільні кошти подружжя, та є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м підлягає поділу порівну, по 1/2 частці кожному.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі N 910/3009/18 (пункт 63)).

Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, аналіз статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитись із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог.

Інше мано суд вирішив поділити наступним чином:

- визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_1 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 11,9 кв.м за ОСОБА_1 ;

- визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_2 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 13,2 кв.м за ОСОБА_2 ;

- визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_3 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 12,1 кв.м за ОСОБА_2 ;

Оскільки вартість цих машиномісць однакова по 216 000 грн, що не заперечується сторонами, суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 108 000 грн. - вартості машиномісця № НОМЕР_3 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 12,1 кв.м.

Крім того, суд вирішив:

- визнати право власності на гараж № НОМЕР_4 з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м за ОСОБА_1

- визнати право власності на гаражний бокс № НОМЕР_5 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м за ОСОБА_2 ;

- визнати право власності на гараж № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» ( Дарницький р-н ) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м за ОСОБА_2 ;

Згідно висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість гаража № НОМЕР_4 становить 112 371 грн, а ринкова вартість гаража № НОМЕР_6 становить 125 448 грн.

Вартість гаража № НОМЕР_5 , згідно звіту про оцінку надану ОСОБА_1 становить 319 000 грн, а згідно оцінки наданої ОСОБА_2 - 101 819 грн.

Враховуючи, що сторони не ставили питання на експертизу щодо ринкової вартості вказаного гаража, суд вирішив визначити його наступним чином із врахуванням вартості попередніх гаражів та його розміру (112 371+101 819)/2 =107 095 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 53 548 грн - 1/2 вартості гаража № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м.

Оскільки автомобіль FIAT 500 Е, 2014 року випуску був проданий ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 необхідно стягнути вартості вказаного автомобіля (273 120/2) у розмірі 136 560 грн.

Шляхом взаємних розрахунків щодо компенсації вартості майна з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню (108 000 +53 548 грн + різниця гаражів 71))= 174625 -136 560=38 065 грн.

З огляду на викладене вище позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 при подані позову сплачено судовий збір у розмірі 11 350 грн (а.с. 102 т. 1), її позов задоволено частково, то із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 675 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89,259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за особисті кошти, відмовити.

Визнати право власності на частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м, за ОСОБА_1 .

Визнати право власності на частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 87,8 кв.м, жилою площею 46,8 кв.м, за ОСОБА_2 .

Визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_1 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 11,9 кв.м за ОСОБА_1 .

Визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_2 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 13,2 кв.м за ОСОБА_2 .

Визнати право власності на машиномісце № НОМЕР_3 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 12,1 кв.м за ОСОБА_2 .

Визнати право власності на гараж № НОМЕР_4 з підвалом у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 34,5 кв.м за ОСОБА_1 .

Визнати право власності на гаражний бокс № НОМЕР_5 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 36,8 кв.м. за ОСОБА_2 .

Визнати право власності на гараж № НОМЕР_6 у гаражно-виробничому кооперативі по експлуатації індивідуальних гаражів «Позняки-1» (Дарницький р-н) за адресою: м. Київ, вул. Сортувальна, 20 , загальною площею 37,7 кв.м за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок майна присудженого йому 38 065 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 675 грн судового збору.

Учасники справи: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ).

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_11 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 березня 2024 року.

Суддя О.С. Гусак