Дата документу 20.11.2024 Справа № 336/2130/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/2130/23 Пр. № 22-ц/807/734/24Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2024 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Банк звернувся до суду із позовом (т.с. 1 а.с. 2-4), в якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , як позичальником, за кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 року, в розмірі 55101,84 доларів США станом на 07.02.2023 року (заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 17018,63 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 17057,05 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 3545,11 доларів США; за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 17481,05 доларів США), від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, звернути стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого ЗУ «Про виконавче провадження» та виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання про розподіл судових витрат .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що договором іпотеки, укладеним між ним та ОСОБА_1 , передбачене право іпотекодавця на звернення стягнення на заставне майно, а саме на квартиру загальною площею 45,58 кв. м, житловою площею 30,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та виселення громадян з даного приміщення.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 31). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 44)провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2024 року (т.с. 1 а.с. 138-143), з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 14 березня 2024 року про виправлення описки (т.с. 1 а.с. 175-176), в задоволенні позовних вимог Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 148-156) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, стягнути з відповідачів на користь Банку судові витрати по справі.

В автоматизованому порядку 19.02.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Дашковську А.В., суддів Бєлку В.Ю. та Кочеткову І.В.(т.с. 1 а.с. 164). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 01.04.2024 року (т.с. 1 а.с. 208-209), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 210-211). В автоматизованому порядку 05.04.2024 року суддею доповідачем Гончар М.С. у цій справі замінено суддю-доповідача ОСОБА_6 у зв`язку із звільненням останньої у відставку (а.с. 221-222). Ухвалою апеляційного суду дану справу прийнято до провадження, призначено до розгляду, з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду взагалі.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Працевитого Г.О. подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку (т.с. 2 а.с. 13-26). Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 20 квітня 2024 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 28-30) через неявку учасників цієї справи, відносно яких в апеляційного суду відсутні відомості про належне їх повідомлення про дане судове засідання.

В автоматизованому порядку 18.06.2024 року суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю ОСОБА_7 у зв`язку із тривалою хворобою останнього (т.с. 2 а.с. 53-54).

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Працевитого Г.О. подала апеляційному суду додаткові письмові пояснення у цій справі (т.с. 2 а.с. 55-64).

У судовому засіданні 16 червня 2024 року (т.с. 2 а.с. 70-74) розгляд цієї справи відкладений з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 01.07.2024 року по 09.08.2024 року включно (довідка т.с. 2 а.с. 89а), ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 82-84) витребувано з: 1) архіву Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для огляду у судовому засіданні у цій справі іншу цивільну справу ЄУН 336/7277/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 2) приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича інформацію на підтвердження (спростування) виконання у повному обсязі чи частково (на яку саме суму заборгованості) у примусовому порядку ВП № 67570930 виконавчого листа № 336/7277/15-ц відносно ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виданого 19.06.2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 390477,32 грн. заборгованості та 5857,16 грн. судового збору, 3) Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування, висновок органу опіки та піклування з приводу можливості (неможливості) виселення малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вищезазначеної ухвали апеляційному суду надано інформацію: приватним виконавцем (т.с. 2 а.с. 88), за змістом якої за вищезазначеним виконавчим провадженням Банку було перераховано 33090,68 грн., органом опіки та піклування надано висновок (т.с. 2 а.с. 97-99), за змістом якого останній не вбачає правових підстав для виселення малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

В автоматизованому порядку 09.09.2024 року суддею Бєлкою В.Ю. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 112-113). Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 10 вересня 2024 року, був відкладений (довідка т.с. 2 а.с. 105). В автоматизованому порядку 15.10.2024 суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_7 у зв`язку із звільненням останнього у відпустку, рішення ВРП від 24.09.2024 року (т.с. 2 а.с. 128-129).

16 жовтня 2024 року на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду, надісланої повторно (т.с. 2 а.с.130), судом першої інстанції з архіву апеляційному суду були надані матеріали іншої цивільної справи ЄУН 336/7277/15 ц для огляду у цій справі (т.с. 2 а.с. 131). У судовому засіданні 16 жовтня 2024 року (т.с. 2 а.с. 132-134) апеляційним судом, з урахуванням зміни складу суду, продовжено розгляд цієї справи апеляційним судом по суті за присутності лише представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Димитрашка Д.В. (т.с. 2 а.с. 27): заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, досліджено матеріали справи, оголошено у розгляді цієї справи перерву після роз`яснення у порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України представникові відповідача у даному судовому засіданні та Банку (письмово лист апеляційного суду - т.с. 2 а.с. 136) права учасників цієї справи надати (не надати), з урахуванням наданих для огляду вище матеріалів іншої цивільної справи ЄУН 336/7277/15, в строк до 16.11.2024 року, апеляційному суду розрахунок заборгованості відповідача, в рахунок якої Банк просить звернути стягнення у цій справі на предмет іпотеки, з урахуванням: 1) рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2017 року, яке набрало законної сили, в іншій справі ЄУН 336/7277/15-ц про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 року станом на 17.08.2015 року у розмірі 17952,98 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16902,42 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 952,71 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 91,99 доларів США, пені за несвоєчасність виконання обов`язків за договором в сумі 5,86 доларів США, що за курсом 21,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2015 року складає 390477,32 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5857,16 грн.; 2) відсутності у Банку права нараховувати відсотки, пені та комісії за період після дострокового стягнення всієї заборгованості за вищезазначеним рішенням суду в іншій справі ЄУН 336/7277/15-ц, а саме: з 18.08.2015 року по 07.02.23 року, 3) загального (трирічного) строку позовної давності з 2015 року, 4) виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2017 року, яке набрало законної сили, в іншій справі ЄУН 336/7277/15-ц у примусовому порядку приватним виконавцем Коцинян Меружан Оганесовичем станом на 24.06.2024 року на суму 33090,68 грн. (відповідь приватного виконавця т.с. 2 а.с. 88).

У листопаді 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Працевитий Г.О. подав апеляційному суду додаткові пояснення у цій справі (т.с. 2 а.с. 158-177). Банк своїм правом на подання апеляційним судом будь-яких письмових пояснень у цій справі після отримання ним 21.10.2024 року вищезазначеного листа роз`яснення апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 144) в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України у встановлений апеляційним судом строк та взагалі не скористався.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 135, 137-143 а, 145148, 152-157) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Димитрашка Д.В. (т.с. 2 а.с. 27), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали. За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Димитрашка Д.В. (т.с. 2 а.с. 27), на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Димитрашка Д.В., дослідивши матеріали цієї справи та оглянувши матеріали іншої цивільної справи ЄУН 336/7277/15, долучивши із матеріалів вказаної іншої справи копії рішення суду першої інстанції та позову Банку до матеріалів цієї справи, посвідчивши відповідність цих копій оригіналам підписом судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2). Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України). В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд, першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні вищезазначеного позову Банку у цій справі у повному обсязі, правильно керувався ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 131, 141, 258, 263-265 ЦПК України та правильно виходив із такого.

Встановлено, що 04.08.2005 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZPS0GF50080239 (копія т.с. 1 а.с. 11-14), в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором Банк та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки від 05.08.2005 року (копія т.с. 1 а.с. 15-17), за яким відповідач ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45,58 кв. м, житловою площею 30,40 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 неналежним чином виконувались умови договору щодо погашення кредиту та інших передбачених договором платежів, тому Банк у цій справі заявляє, що має місце заборгованість останньої перед Банком за вищезазначеним кредитним договором станом на 07.02.2023 р. (офіційний курс гривні України до долару США станом на 07.02 2023 року 36,5686 грн. за 1 долар США - т.с. 1 а.с. 10) утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 55101,84 доларів США, яка складається із: 17018,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 17057,05 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3545,11 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 17481,05 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (розрахунок Банку т.с. 1 а.с. 5-9).

Згідно із ст. ст. 526 - 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Сторони зобов`язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов`язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст. ст. 562, 530 ЦК України.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач ОСОБА_1 має заборгованість. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Працевитий Г.О. у відзиві на позовну заяву просив суд застосувати до вимог Банку у цій справі позовну давність (т.с. 1 а.с. 59). В обґрунтування своєї заяви зазначав таке:

«… АТ КБ «ПриватБанк» ще в 2015 році звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_9 в якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 р. 22.05.2017 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі 336/7277/15-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 року станом на 17.08.2015 року, яка складалась з заборгованості за кредитом в сумі 17952,98 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16902,42 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 952,71 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 91,99 доларів США, пені за несвоєчасність виконання обов`язків за договором в сумі 5,86 доларів США, що за курсом 21,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2015 року складає 390477,32 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5857,16 грн. Отже, Позивач ще в 2015 р. реалізував своє право на дострокове стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та звернення в суд із позовною заявою. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору і визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту реалізації свого права на звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку із вищевикладеним, позивач звернувся до суду із цим позовом в 2023 з порушенням 3-річного строку позовної давності…».

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.96 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. ст. 256 та 257 ЦК України). Ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд першої інстанції правильно вважав у цій справі, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Проте, суд першої інстанції допустився помилки, застосовуючи позовну давність у цій справі для всієї вищезазначеної заборгованості станом на 07.02.2023 року в розмірі 55101,84 доларів США, яка складається із: 17018,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 17057,05 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3545,11 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 17481,05 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (розрахунок Банку т.с. 1 а.с. 5-9) (офіційний курс гривні України до долару США станом на 07.02 2023 року 36,5686 грн. за 1 долар США - т.с. 1 а.с. 10).

Оскільки, в межах строку позовної давності підлягає захисту лише порушене право Банку, що узгоджується із правовим висновком ВП ВС, викладеним у постанові від 14 червня 2023 року у справі ЄУН №755/13805/16-ц (п. 53), який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, та за змістом якого: «Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову… перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем…».

Однак, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що Банк у цій справі безпідставно нарахував відповідачу ОСОБА_1 заборгованість за вищезазначеним кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 року у тому числі за період з 18.08.2015 року по 07.02.2023 року, тобто після дострокового стягнення всієї заборгованості за цим договором за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2017 року в іншій справі 336/7277/15-ц (витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень без повного доступу та без зазначення ПІБ учасників справи - т.с. 1 а.с. 69-73, витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень з повним доступом та із зазначенням ПІБ учасників справи, отриманий апеляційним судом в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України - т.с. 2 а.с. 65-69, посвідчена апеляційним судом копія рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2017 року з іншої оглянутої апеляційним судом у даному судовому засіданні справі 336/7277/15-ц, посвідчена та долучена апеляційним судом до матеріалів цієї справи т.с. 2 а.с. 178-181), станом на 17.08.2015 року у розмірі 17952,98 доларів США (за курсом 21,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2015 року складає 390477,32 грн.), що складає 390477,32 грн., та яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16902,42 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 952,71 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 91,99 доларів США, пені за несвоєчасність виконання обов`язків за договором в сумі 5,86 доларів США, у вигляді будь-яких складових (тіла кредиту, процентів, комісії і пені) та сум, що перевищують останню.

Оскільки, звернення Банку у 2015 році до відповідача ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінило порядок, умови строк дії кредитного договору. На час звернення Банку у жовтні 2015 року з таким позовом (про стягнення заборгованості) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право Банку нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитним договором припинилось у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України; права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищезазначене рішення суду про стягнення заборгованості в іншій справі …у тому числі засвідчує такі зміни.

Таким чином, в частині позовних вимог Банку до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого ЗУ «Про виконавче провадження» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , як позичальником, за кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 року, нарахованої Банком останній за період з 18.08.2015 року по 07.02.2023 року, суд першої інстанції мав відмовити через необґрунтованість цих позовних вимог Банку до цього відповідача у цій справі.

І тільки в частині вищезазначеної заборгованості, нарахованої Банком відповідачу ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 року станом на 17.08.2015 року у розмірі 17952,98 доларів США (за курсом 21,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2015 року складає 390477,32 грн.), що складає 390477,32 грн., ЗА МІНУСОМ СУМ, ЯКІ ВЖЕ СТЯГНУТІ з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку в порядку примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2017 року, яке набрало законної сили, в іншій справі ЄУН 336/7277/15-ц приватним виконавцем Коцинян М.О (відповідь приватного виконавця, зокрема станом на 24.06.2024 року це 33090,68 грн. - т.с. 2 а.с. 88 та інш. станом на час перегляду цієї справи апеляційним судом) суд має відмовити у цій справі Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого ЗУ «Про виконавче провадження» саме у зв`язку із спливом строку позовної давності на підставі заяви цього відповідача в особі її представника для подачі вищезазначеного позову в цій частині, враховуючи його подачу у цій справі лише у березні 2023 року (відмітка суду на позові т.с. 1 а.с. 2).

Оскільки, враховуючи, що Банк ще у жовтні 2015 році реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості з ОСОБА_1 шляхом зверненням в суд із вищезазначеною позовною заявою в іншій вищезазначеній справі ЄУН 336/7277/15-ц на підставі ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України станом на 17.08.2015 року (т.с. 2 а.с. 178-184, оскільки, саме копія досудової вимоги Банку про дострокове стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором на ім`я ОСОБА_1 у матеріалах вказаної іншої справи відсутня) початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у Банку права на позов у жовтні 2015 році, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту реалізації Банком свого права на звернення до суду у жовні 2015 року із вищезазначеною позовною заявою про стягнення всієї заборгованості з відповідача ОСОБА_1 достроково за вищезазначеним кредитним договором в іншій справі.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦПК України Банк мав право на свій розсуд у 2015 році подавати до відповідача ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором позов: 1) про стягнення заборгованості чи 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості, але реалізував на свій розсуд лише право на позов саме про стягнення заборгованості, при цьому, це не змінило початку перебігу строку позовної давності саме з серпня - жовтня 2015 року для подачі Банком у подальшому для іншого позову Банку у цій справі - про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості.

Тому, загальний (трирічний) строк позовної давності для звернення із вищезазначеним позовом Банку саме про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищезазначеної достроково стягнутої ним заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 17.08.2015 року у розмірі 17952,98 доларів США (за курсом 21,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2015 року складає 390477,32 грн.) за мінусом сум, стягнутих у примусовому порядку у вищезазначеному виконавчому провадженні у подальшому, якщо останні на той час мали місце, збіг для Банку ще у серпні жовтні 2018 року.

На момент серпня жовтня 2018 року в Україні ще не було: - поширення короновірусної інфекції (COVID-19), яка була визнана на законодавчому рівні лише з 02.04.2020 року, - чи військової агресії РФ проти України, яка почалась з 24.02.2022 року, які зупиняли перебіг позовної давності в силу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, і про які вперше Банк у цій справі заявив в якості причини ним пропуску строку позовної давності лише в апеляційному суді у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 153), у суді першої інстанції про які у своєму вищезазначеному позову у цій справі позові у березні 2023 року не зазначав, а тому останні не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі. Оскільки, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що Банком при подачі вищезазначеного позову у цій справі в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки клопотання про поновлення йому строку позовної давності на подачу позову в цій частині не заявлялось, поважні причини пропуску останнього Банком не надводились, та відповідно, судом першої інстанції це питання не розглядалось (ст. 13 ч. 1 ЦПК України), а апеляційним судом не може переглядатись в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції також додатково правильно зазначав, що відповідно до п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 частини тринадцятої ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи), у тому числі й щодо стягнення пені.

Також, суд першої інстанції правильно встановив, що вимога Банку про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки (первісна позовна вимога), а тому в разі відмови судом першої інстанції у цій справі у задоволенні первісної позовної вимоги, похідна від неї позовна вимога позивача до всіх відповідачів (про їх виселення із вищезазначеної іпотечної квартири) також не підлягає задоволенню у цій справі.

Доводи апеляційної скарги Банку в частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в якій апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, дублюють доводи його позову у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в іншій частині, а лише відображають позицію Банку, яку він та його представники вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування Банку, як позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Банк, як позивач, та його представники не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову Банку у цій справі з урахуванням вищезазначених змін апеляційним судом цієї постановою.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, Банком апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2024 року у цій справі слід змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Також, в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги Банку при вищевикладених обставинах, останній не має права в порядку ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2024 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 28.10.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.