Справа № 139/543/24
Провадження № 2/139/213/24
РІШЕННЯ

іменем України

29 листопада 2024 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю секретаря судових засідань Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Муровані Курилівці у порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

26 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено Договір позики № 78314651 у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями. Зазначений Договір позики було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщених на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/. Товариство з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" свої зобов`язання перед відповідачем виконало шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника. Втім, ОСОБА_1 боргові зобов`язання перед кредитором щодо повернення позики зі сплатою відсотків не виконував.

14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передає (відступає) за плату, а ТОВ "Фінансова компанія "ЄАПБ" приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. 21 грудня 2023 року сторони Договору факторингу № 14/06/21 уклали Додаткову угоду № 14, відповідно до якої відступається право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі № 13 від 21 грудня 2023 року, в тому числі і щодо ОСОБА_1 в сумі 38000 гривень з яких: 9500 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, а 28500 гривень сума заборгованості за відсотками.

21 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 6203134. Вказаний вище Кредитний договір було укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику у безготівковій формі грошові кошти, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

28 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 28112023, у відповідності до умов якого ТОВ "Мілоан" передає (відступає) ТОВ "ФК"ЄАПБ" за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ "ФК" ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Мілоан" права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 в сумі 12570 гривень, з яких: 3000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, а 9000 гривень сума заборгованості за відсотками, 570 гривень сума заборгованості за комісією.

09 липня 2024 року представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" Грибанов Денис В`ячеславович звернувся до суду з відповідним позовом та просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованості: за Договором позики № 78314651 в розмірі 38000 гривень, за Кредитним договором № 6203134 в розмірі 12570.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 12 липня 2024 року судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в АДРЕСА_1 (а.с. 58).

Ухвалою від 12 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 59). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та додатки до позову відповідачу було направлено 15 липня 2024 року, поштове відправлення адресат отримав особисто 24 липня 2024 року (а.с. 62).

30 липня 2024 року на поштову адресу суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості (а.с. 63-78).

14 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 (повноваження на а.с. 102) надійшли письмові пояснення у справі (а.с. 86-101) з додатковими доказами у справі (а.с. 103-109) як відповідь на відзив.

03 вересня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 (повноваження на звороті а.с. 115) через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 113-115).

Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року (а.с. 116) справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 09-ту годину 25 вересня 2024 року. Цією ж ухвалою витребувано докази від АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів».

Підготовче засідання на 25 жовтня 2024 року було відкладено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 198 та п. 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України у зв`язку з неотриманням витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року (а.с. 139) закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Судові повістки сторона позивача отримала 05 листопада 2024 року (а.с. 140, 141). Відповідач судову повістку отримав 12 листопада 2024 року (а.с. 142).

Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача у п. 4 позовних вимог (а.с. 5), а відповідач до суду не з`явився, у відзиві (а.с. 78) та в окремій заяві (а.с. 81-82) просили розглянути справу без їх участі.

З урахуванням права, встановленого ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про розгляд справи без участі сторін на підставі поданих сторонами та витребуваних судом доказів.

Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до часткового задоволення, враховуючи таке:

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Судом встановлено:

26 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 78314651 (а.с. 7-8). Відповідно до умов цього Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надало ОСОБА_1 позику в сумі 9500 гривень (п. 2.1.), а ОСОБА_1 зобов`язався повернути суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики (п. 1); строк позики 30 днів (п. 2.2.); орієнтовна реальна річна процентна ставка 90465,53% (п. 2.3.); позика надається шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника (п. 1); підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та нормативно-правовими актами Національного банку України (п. 5.1.).

Відповідно до п. 20 Договору позики, його укладено у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію", про що свідчить п. 28 Договору позики, який містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові Клієнта ОСОБА_1 , його РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта та інформацію щодо реквізитів рахунка, на який ОСОБА_4 просив перерахувати суму позики.

21 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит за № 6203134 (а.с. 22-27). Відповідно до умов цього Договору ТОВ «Мілоан» зобов`язувалося надати ОСОБА_1 грошові кошти, а ОСОБА_4 зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (п. 1.1.); сума кредиту становить 3000 гривень (п. 1.2.); строк кредиту - 105 днів з 21.07.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п. 1.3.); ОСОБА_4 має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 05.08.2023, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 03.11.2023 (п. 1.4.); комісія за надання кредиту 570 гривень (п. 1.5.1.); орієнтовна реальна річна процентна ставка за ввесь строк кредитування 14452 відсотків річних (п. 1.5); кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (п. 2.1.); нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитором за кожен день користування (п. 2.2.2.); приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору Позичальник також погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) Договору в цілому (п. 6.3.).

Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника ОСОБА_1 відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, про що свідчить п. 10 Кредитного договору, який містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 , його РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта, номер мобільного телефону.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Відповідач не визнає позовні вимоги в повному об`ємі, в тому числі, з підстави, що він не підписував Договорів з кредитними установами, а за наданими суду копіями договорів не можливо ідентифікувати особу позичальника; вважає, що надані до суду копії договорів не є електронним документом.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача та вважає її необґрунтованою нормами законодавства та власним трактуванням окремих норм законодавства.

Так на ствердження позовних вимог до суду надано копію Договору позики № 78314651 від 26.06.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , та копію Договору про споживчий кредит № 6203134 від 21.07.2023, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Відповідно до умов Договору позики № 78314651 від 26.06.2023 (а.с. 7-8) підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та нормативно-правовими актами Національного банку України і до моменту підписання вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику. Договір підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти Договір; на вказану Позичальником електронну пошту надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Договору, що згенерований під час проходження Позичальником процедури укладення Договору; Позичальник, приймаючи пропозицію Позикодавця укласти договір підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором; сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на Договір, про що свідчить п. 28 Договору позики, який містить в тому числі прізвище, ім`я та по батькові Клієнта ОСОБА_1 , його РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта та інформацію щодо реквізитів рахунка, на який ОСОБА_4 просив перерахувати суму позики, e-mail, його контактний телефон.

Відповідно до умов Договору про споживчий кредит № 6203134 від 21.07.2023 (а.с. 22-27) позичальник підтверджує, що до укладення цього Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частино цього Договору, з інформацією, передбаченою частинами 2 і 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; сторонами визначено порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника, а саме: цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби; розміщені в особистому кабінеті Позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору «офертою»; відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний номер Позичальника, а Позичальник використовує ідентифікатор для підписання цього договору, про що свідчить п. 10 Кредитного договору, який містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 , його РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта, номер мобільного телефону.

Такі правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцями в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як власноручний підпис.

Без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між кредитними установами та ОСОБА_1 не були б укладені.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідач, відповідно до викладеної у відзиві позиції, не визнає позовні вимоги також з підстави, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем коштів (оригінали меморіальних ордерів, квитанцій, відкриття рахунка, користування коштами і т.п.).

Суд не сприймає як обґрунтовану таку позицію відповідача з огляду на таке:

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази отриманням ОСОБА_1 кредитних коштів.

Так, відповідно до поданого позивачем платіжного доручення № 105768525 від 21.07.2023 (зворот а.с. 103) за кредитним договором № 6203134 ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання, перерахувавши ОСОБА_1 на кредитний рахунок НОМЕР_1 коштів в сумі 3000 гривень. Відповідно до інформації АТ «Райффайзен банк» № 81-15-9/8993-БТ від 17 вересня 2024 року (а.с. 128) банківська картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Крім того, відповідно до наданої АТ «Райффайзен банк» виписки про рух коштів по банківській карті № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 (а.с. 129), за період з 26.06.2023 до 27.06.2023 на неї було зараховано суму 9500 гривень, що відповідає ціні і даті кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Позивач у цій справі не є первісним кредитором ОСОБА_1 , а тому не утримує оригінали первинних документів (касові та меморіальні) на отримання і повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеними із ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитними договорами. Така обставина узгоджується із положеннями п. 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, відповідно до якого касові документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит.

ОСОБА_1 є тримачем платіжної картки № НОМЕР_1 , на яку було перераховано кредитні кошти, а тому він має безпосередній доступ до виписок по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування кредитних коштів за відповідним договором. В той же час, ОСОБА_1 виписки з карткового рахунку не надав, хоча виписка є засобом контролю витрат та аналізу руху коштів за картками і рахунками. Цей документ відображає баланс, а також рух за рахунком за певний період. Для самостійного оформлення виписки або довідки досить мати комп`ютер, а також вихід в інтернет. Інший спосіб має на увазі використання пристроїв самообслуговування терміналів. Якщо користувач банківської карти не бажає самостійно формувати документ, він має право звернутися до співробітників найближчого відділення Банку-емітента.

Узагальнюючи все вище наведене, суд вважає доведеним факт укладення ОСОБА_1 26 червня 2023 року Договору позики № 78314651 із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а 21 липня 2023 року кредитного договору № 6203134 із ТОВ «Мілоан» і кредитодавці виконали своє зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договорами.

До такого рішення суд прийшов, в тому числі, з врахуванням правових позицій Верховного Суду.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження: 14-308цс18) зроблено такий правовий висновок: «Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13. Зокрема, у цьому судовому рішенні зазначено: «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року)».

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як слідує із розрахунків заборгованості за Договором споживчого кредиту № 6203134 від 21.07.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с. 35, 104), та за Договором позики № 78314651 від 26.06.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 (а.с. 16, 133-136), відповідач не виконав своє зобов`язання з повернення кредитів, відсотків за користування кредитами та передбачених умовами Договору з ТОВ «Мілоан» (п. 1.5.1.) комісії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У відповідності до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 10-11), відповідно до умов якого ТОВ "ФК "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ "ФК "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

21 грудня 2023 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "ФК "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" уклали Додаткову угоду № 14 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 13), якою погоджено відступлення права вимоги до боржників ТОВ "ФК "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" згідно Реєстру № 13 від 21 грудня 2023 року. Цього ж числа було підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 (а.с. 14).

Відповідно до витягів з Реєстру боржників № 13 до Договору факторингу до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с. 15, 105-106) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за Договором позики № 78314651 від 26 червня 2023 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , в сумі 38000 гривень, з яких: 9500 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 28500 гривень - сума заборгованості за відсотками.

28 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 28112023 (а.с. 30-32), у відповідності до умов якого ТОВ "Мілоан" відступає ТОВ "ФК"ЄАПБ" за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ "ФК"ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Мілоан", строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу № 28112023, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню Боржників стосовно їх Заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факти переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Такий Акт було підписано сторонами Договору факторингу № листопада 2023 року (а.с. 33).

Відповідно до витягів з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28112023 від 28 листопада 2023 року (а.с. 34, 108-109), ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за Кредитним договором № 6203134 від 21 липня 2023 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , в сумі 12570 гривень, з яких: 3000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 9000 гривень - сума заборгованості за відсотками, 570 - сума заборгованості за передбаченою Договором № 6203134 комісією.

Отже, зазначеними вище доказами, які подав суду позивач, спростовано твердження відповідача про ненадання доказів про перехід права вимоги та про виконання договорів факторингу.

Оскільки боржник ОСОБА_1 не ліквідовував існуючу у нього заборгованість за кредитними договорами № 78314651 від 26 червня 2023 року і договором № 6203134 від 21 липня 2023 року ні перед первісними кредиторами, ні перед новим кредитором позивачем у цій справі, - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» правомірно звернулося до суду за захистом свого майнового права.

Щодо наявності підстав для задоволення заявленого розміру вимог, суд враховує таке:

Як слідує із розрахунків заборгованості (а.с. 35, 104) за Договором споживчого кредиту № 6203134 від 21.07.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , відповідач не виконав своє зобов`язання з повернення кредиту в розмірі 12570 гривень: з яких - 3000 гривень сума заборгованості за основою сумою боргу, 9000 гривень сума заборгованості за відсотками, 570 гривень сума заборгованості за комісією.

Такий розрахунок заборгованості узгоджується із положеннями Договору споживчого кредиту № 6203134 від 21.07.2023 (а.с. 22-27), в т.ч. п.1.5.1. про комісію, Графіком платежів (зворот а.с. 27).

Позивач заявив вимогу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, яка існувала станом на дату закінчення строку кредитування, будь-яких інших нарахувань позивач не здійснював, про що він зазначив у позовній заяві, і що вбачається із відповідного Реєстру права вимоги та розрахунку заборгованості. За таких обставин, ця частина позовної вимоги підлягає до задоволення.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 16, 133-136) за Договором позики № 78314651 від 26.06.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , відповідач не виконав своє зобов`язання з повернення кредиту в розмірі 38000 гривень, з яких: 9500 гривень сума заборгованості за основою сумою боргу, 28500 - сума заборгованості за відсотками.

Однак, з розрахунку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 133-136) слідує, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися боржнику і поза межами строку кредитування.

Відповідно до п. 4 Договору позики № 78314651 від 26.06.2023, проценти за цим Договором нараховується щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики.

Обґрунтовуючи такі вимоги, позивач посилається на п. 18 Договору, яким встановлено, що визначена у Договорі процентна ставка нараховується і за понадстрокове користування позикою.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Зокрема, суд виснував: «Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України».

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (п. 81).

У пунктах 84-87 цієї постанови ВП ВС констатовано: зі спливом строку кредитування позичальник не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 84); очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними (п. 85); невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 86); надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87).

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 91 згаданої вищи постанови ВП ВС).

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від таких висновків.

Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування на підставі умов договору, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 у п. 114 зауважила: «сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх». Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин (п. 120).

З врахуванням наведених норм цивільного законодавства та судової практики суд прийшов до висновку, що у договорах, що є предметом цього спору, сторонами було передбачено тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). За таких обставин, суд вважає, що слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже, оскільки у Договорі строк позики визначено 30 днів (п. 2.2.), дата надання позики 26.06.2023, дата повернення позики (останній день) 26.07.2023, - то доведеним є розмір заборгованості ОСОБА_1 за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78314651 від 26.06.2023 в розмірі 16625 гривень, з яких: 9500 гривень сума заборгованості за тілом кредиту, а 7125 гривень сума заборгованості за процентами.

Така позиція суду ґрунтується на висновках ВП ВС, зроблених у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 про те, що якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру (п. 100).

Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, а п. 3 ч. 2 цієї норми, - що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 50570 гривень. Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 29195, що складає 57,73% від заявленої вимоги. Тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору (а.с. 6) підлягає у розмірі 57,73% або 1748,06 гривень.

Про наявність інших судових витрат суду доказів не надано.

Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, договором позики № 78314651 від 26.06.2023, Договором про споживчий кредит № 6203134 від 21.07.2023, Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, Договором факторингу 328112023 від 28.11.2023, ст.ст. 6, 11, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 610-612, 626-629, 638, 639, 641, 644, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики від 26.06.2023між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , Договором про споживчий кредит № 6203134 від 21.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 на загальну суму 29195 гривень, а також судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 1748 гривень, а всього 30943 (тридцять тисяч дев`ятсот сорок три) гривні.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, будинок № 30, (реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк»).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: __________