Справа № 739/848/24
Провадження № 2/739/201/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:головуючого судді Іващенка А.І., при секретарі -Неживець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Н-Сіверський у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що він працював у ДП «Чернігівський облавтодор» філія «Сосницький ДЕД» з 18 жовтня 2021року на посаді водія. 30 листопада 2022 року його було звільнено за власним бажанням. На день звільнення позивачу не було виплачено нараховану заробітну плату за період з лютого 2022року по листопад 2022року в сумі 39000грн. Оскільки протягом тривалого часу відповідач не виплачував позивачу заборгованість по заробітній платі, тому позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26196,03 грн за 129 днів затримки розрахунку при звільненні з врахуванням розміру його середньоденної заробітної плати 203грн 07 коп. Ухвалою від 12 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне без виклику сторін. Матеріали справи містять поштову розписку про вручення відповідачу 22.04.2024 року копії позовної заяви з додатками, відзиву на позов відповідач не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 18.10.2021 року прийнятий на посаду водія філії «Сосницький ДЕД», 30 листопада 2022 року його було звільнено за власним бажанням згідно ст 38 КЗпП України (а.с.9-10). Згідно довідки, начальника філії «Сосницька ДЕД» 07.02.2024 року заборгованість філії «Сосницька ДЕД» перед ОСОБА_1 з лютого 2022року по листопад 2022року складає 39000грн. (а.с.11). Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та відсутність заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу утримання оплати праці, які регулюються як загальними нормами Конституції України, так і спеціальними нормами Кодексу законів про працю України та підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 43 Конституції України кожному гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та № 71378/10, рішення від 26 червня 2014 року, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12 липня 2001 року та ін.) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання/правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. З пункту 2 вказаного Порядку вбачається, що середня заробітна плата обчислюється в такому випадку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у цивільній справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у цивільній справі № 523/14396/19, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, Верховний Суд наголошує на тому, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума заробітку зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом (роботодавцем). При цьому, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також підлягали б відрахуванню податки і збори. Час затримки розрахунку при звільненні вираховується кількістю робочих днів за період з 30.11.2022року по 30.05.2023року складає 129 днів.

З врахуванням встановленого судом розміру середньоденної заробітної плати позивача за останні два календарні місяці роботи, яка складає 203грн 07 коп, компенсація за затримку розрахунку при звільненні складає 203,07 грн х 129 днів = 26196,03 грн. З урахуванням викладеного та встановлених в ході судового розгляду обставин, суд вважає встановленою та доведеною обставину наявності у відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем у сумі 65196 грн 03 коп, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у вищезазначеному розмірі, оскільки виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. крім того, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити в повному обсязі. Стягнути з дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , 65196 (шістдесят п`ять тисяч сто дев`яносто шість) грн 03 коп заборгованості по заробітній платі. Стягнути з дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн.. 20 коп судового збору. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.І. Іващенко