Справа № 216/2620/23
провадження 2/216/458/24
РІШЕННЯ

іменем України

заочне

25 листопада 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Цимбалістенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кулініча О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін матеріали справи за позовом Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, втрат від інфляційних процесів та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» 25 квітня 2023 (далі - позивач) звернулось до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості в солідарному порядку за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, втрат від іфляційних процесів та 3 % річних з ОСОБА_1 (далі відповідач), в загальній сумі 6241 грн. 71 коп., за період з 01.05.2019р. по 31.03.2023 р. з яких:

- 5635,31 грн. - заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання;

- 103,00 грн абонентська плата;

- 379,49 грн. інфляційні втрати;

- 123,91 грн. 3 % річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі як споживачі послуг централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення систематично та несвоєчасно, здійснює оплату за надані послуги, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Хомик І.І. від 26 травня 2023 року у справі відкрито провадження у справі.

У зв`язку із припиненням відрядження судді Хомик І.І. до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, згідно розпорядження керівника апарату суду від 02.06.2023 р. здійснено повторний автоматизований розподіл цивільної справи. Згідно протоколу, справу передано судді Цимбалістенко О.В.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.01.2024 прийнято до свого провадження справу № 216/2620/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 26 березня 2024 року.

У подальшому, розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою учасників судового процесу, а саме відповідача.

Представник позивача у судове засідання 25.11.2024 року не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до змісту якої просить суд розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судові засідання 26.03.2024, 27.05.2024,26.08.2024,25.11.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації її місця проживання: АДРЕСА_1 , які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

ІІІ. Встановлені судом обставини.

Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Кривого Рогу.

Відповідач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг, які надає позивач.

Між сторонами укладався типовий індивідуальний договір на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, однак відповідач свої обов`язки відповідно до договору не виконує.

Взяті на себе обов`язки з оплати наданих послуг відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість в сумі 6241 грн. 71 коп., за період з 01.05.2019р. по 31.03.2023 р. з яких:

- 5635,31 грн. - заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання;

- 103,00 грн абонентська плата;

- 379,49 грн. інфляційні втрати;

- 123,91 грн. 3 % річних.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовлявся від споживання послуг у встановленому законом порядку, чи звертались до позивача щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг суду.

Також відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

Крім того, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні втрати в сумі 379, 49 грн. та 3% річних в сумі 123,91 грн. та абонентська плата 103,00грн.

Відповідачами наданий позивачем розрахунок не спростовано, контррозрахунку не подано.

ІV. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані, зокрема, нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, зі змінами та доповненнями, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та ЦК України.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон від 24.06.2004 № 1875-IV), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем цих послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 1 ст. 19 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг було покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положеннями ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон від 09.11.2017 № 2189-VIII) також передбачено обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відтак, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що відносини між сторонами у спірний період були врегульовані договором, що, зобов`язує у передбачений покладений на споживача обов`язок зі щомісячного розрахунку за фактично спожиті послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно наданого позивачем розрахунку, внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за відповідачем утворилася заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 6241 грн. 71 коп., за період з 01.05.2019р. по 31.03.2023 р. з яких:

- 5635,31 грн. - заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання;

- 103,00 грн абонентська плата;

- 379,49 грн. інфляційні втрати;

- 123,91 грн. 3 % річних.

Оскільки відповідач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , то вона в силу приписів ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України, ч. 3 ст. 9 Закону від 09.11.2017 № 2189-VIII, ст. ст. 541, 543 ЦК України несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Проте,відповідачем всупереч вимог ст.ст.525,526,530ЦК Українинадані позивачем послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення оплачені не були, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення в сумі 5635,31 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 379,49 грн. та 3% річних в сумі , 123,91 грн., абонентської плати 103,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між КП «Кривбасводоканал» та відповідачами, як споживачами послуг, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно правовий обов`язок з оплати отриманих житлово комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) сплати грошей за надані послуги.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 379,49 грн. та 3% річних в сумі 123,91 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями ч. ч. 1 та 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Разом з цим відповідачі не скористалися правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідачі були позбавлені можливості у порядку частини 4 статті 83 ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачі неналежним чином не виконував взяті на себе обов`язки з оплати наданих позивачем послуг, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Кривбасводоканал» - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.05.2019р. по 31.01.2023 р. у загальному розмірі 6241 (шести тисяч двісті сорок одної) грн. 71 коп., з якиї: інфляційні втрати в сумі 379 (триста сімдесят дев`ять) грн. 49 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 123 (сто двадцять три) грн. 91 коп., заборгованість з абонентської плати в сумі 103 (сто три) грн. 00 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» судовий збір у розмірі 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

4. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

6. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

7. Позивач: Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» (); 50027, м. Кривий Ріг, вул. Джохара Дудаєва, буд. 6а) ;

8. Відповідач: ОСОБА_1 ( РНОКПП невідомий; АДРЕСА_2 ) ;

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО