Справа № 345/1599/24
Провадження № 6/345/30/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Гапоненко Р.В.

секретаря судового засідання Баран В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івасів Ярослави Ярославівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи,

в с т а н о в и в :

головний державний виконавець Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 300/2197/20, виданим 28.12.2020, про стягнення з нього на користь Адміністрації Державної прикордонної служби 96445,76 грн. витрат пов`язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького.

Своє подання мотивує тим, що на виконанні в Калуському відділі ДВС знаходиться виконавче провадження 69775094 з виконання виконавчого листа № 300/2197/20 виданий 28.12.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби 96 445,76 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянином України.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України Про виконавче Реєстраційний номер виконавчого провадження: 69775094 провадження, виконавцем 05.09.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити (Інформаційна довідка № 368433936 від 05.03.3024) майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

З метою забезпечення збереження майна боржника, на яке можна було б звернути стягнення, 11.10.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

11.10.2022, 27.06.2023 та 29.02.2024 державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника та використанням ЕЦП надіслано для виконання до банків-учасників електронного обміну. Державним виконавцем неодноразово надіслано платіжні інструкції для списання коштів, однак кошти на рахунках вдсутні.

На запит державного виконавця до:

- Державної фіскальної служби України щодо наявних рахунків у боржника - інформація відсутня;

- Державної податкової служби України щодо джерел та сум доходів - інформація відсутня;

- Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів - інформація відсутня;

- Пенсійного фонду України щодо фізичних осіб боржників, які отримують пенсії та які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про їх останнє місце роботи - інформація відсутня.

Стягувач неодноразово звертався до відділу із заявою щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Враховуючи викладене, оскільки рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна та доходів, отже, є підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Начальником Калуського відділу ДВС Іваном Соповським подано заяву про розгляд подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи без участі представника виконавчої служби.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що дане подання підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

На виконанні Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 69775094 з виконання виконавчого листа № 300/2197/20, виданого 28.12.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби 96 445,76 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий лист, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Як вбачається з п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення їх від виконання зобов`язань, покладених на них судовими рішенням до виконання зобов`язань.

На даний час боржником ОСОБА_1 рішення не виконано, декларацію не подано, будь яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено. Вжитими державним виконавцем заходами встановлено, що згідно інформації наданої на запити (Інформаційна довідка № 368433936 від 05.03.3024) майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

З метою забезпечення збереження майна боржника, на яке можна було б звернути стягнення, 11.10.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

11.10.2022, 27.06.2023 та 29.02.2024 державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника та використанням ЕЦП надіслано для виконання до банків-учасників електронного обміну. Державним виконавцем неодноразово надіслано платіжні інструкції для списання коштів, однак кошти на рахунках вдсутні.

На запит державного виконавця до:

- Державної фіскальної служби України щодо наявних рахунків у боржника - інформація відсутня;

- Державної податкової служби України щодо джерел та сум доходів - інформація відсутня;

- Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів - інформація відсутня;

- Пенсійного фонду України щодо фізичних осіб боржників, які отримують пенсії та які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про їх останнє місце роботи - інформація відсутня.

На даний час добровільно зобов`язання боржником не виконано.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний своєчасно з`являтися на вимогу виконавця.

Відповідно до пункту 6 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), №36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, №2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Оскільки відповідно до положень статті 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Звертаючись до суду із поданням про обмеження виїзду боржника за кордон України, державний виконавець обґрунтував звернення до суду тим, що у порядку примусового виконання проводяться заходи щодо забезпечення виконання рішення суду, проте боржник ОСОБА_1 на виклики державного виконавця не з"являється, рішення суду не виконує, не повідомляє причини неможливості виконання, будь-яких клопотань не подає, вжиті виконавцем заходи щодо накладення арешту на майно та арешт коштів боржника є недостатніми, а тому обставини, які склалися, вказують на те, що боржник свідомо намагається ухилитися від його виконання.

Таким чином, враховуючи суму заборгованості та поведінку боржника, що свідчить про його ухилення від виконання рішення суду, данподання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 на строк до сплати ним зобов`язань за виконавчим провадженням підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст. 124 Конституції України, ст.ст. 18 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 259, 441 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івасів Ярослави Ярославівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 житель АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 300/2197/20, виданим 28.12.2020, про стягнення з нього на користь Адміністрації Державної прикордонної служби 96445,76 грн. витрат пов`язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького.

Виконання ухвали доручити Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Копію ухвали надіслати Калуському відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (проспект Л.Українки,1 м.Калуш Івано-Франківської області)- для відома, а Адміністрації Державної прикордонної служби України (Київ вул. Володимирська, 26) - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: