Справа № 229/1020/20
Провадження № 6/229/23/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Суддя Дружківського міського суду Донецької області у складі: головуючого судді Медінцевої Н.М., за участю секретаря Чабанової О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»,

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. знаходиться виконавче провадження № 64220735 з примусового виконання виконавчого листа № 229/1020/20, виданого 28 липня 2020 року Дружківським міським судом Донецької області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором № IKAPNАLG.17574.001 від 29.11.2011 року у сумі 155736,73 грн., а саме: заборгованість по кредиту в сумі 84 681 грн 54 коп., заборгованість по відсоткам в сумі 71055 грн 19 коп., а всього в сумі 155736,73 грн.

20.01.2021 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження N? 64220735 за заявою стягувача ТОВ "Глобал Спліт".

20.01.2021 винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ КБ "ПРИВАТБАНК", АТ "Універсал Банк", "ОКСІ Банк", АТ "ТАСкомбанк", ПАТ АКБ "ІНДУСТРІАЛБАНК", ПАТ "Банк Восток", АТ "ПРОКРЕДИТ БАНК". 25.01.2021 винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТ "Ощадбанк", АТ "ПУМБ".

25.01.2021 винесено постанову про розшук майна боржника - автомобіля MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

15.02.2021 винесено постанову про арешт рухомого і нерухомого майна боржника. 05.02.2021 винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ "АЛЬФА- БАНК", АТ "ОТП Банк", АТ "УКРСИББАНК", АТ "А - БАНК".

16.11.2021 винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ "Універсал Банк", АТ "ОКСІ Банк", АТ "ТАСкомбанк", АТ "Райффайзен Банк Аваль", ПАТ АКБ "ІНДУСТРІАЛБАНК", ПАТ "Банк Восток, АТ "ПРОКРЕДИТ БАНК"03115, м. Київ, проспект Перемоги», 107-А АТ АКБ "Львів", АТ "КРЕДОБАНК", АТ "ОТП Банк", АТ «ІДЕЯ БАНК», АТ "АГРОПРОСПЕРІС БАНК", АТ "УКРСИББАНК".

22.11.2021 винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ "Укрексімбанк", АТ "ІНГ Банк Україна", АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", АТ "Дойче Банк ДБУ", АТ "ПРАВЕКС БАНК", АТ "СБЕРБАНК", ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" . У вищезазначених банках відсутні відкриті рахунки боржника.

Відповідно до інформації Державної фіскальної служби України інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня, боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває.

Відповідно до інформації МВС за боржником зареєстровано транспортний засіб MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

25.01.2021 року винесено постанову про розшук майна боржника.

На запит приватного виконавця, щодо перетину боржником державного кордону України Державною прикордонною службою України надано відповідь про те, що відомості щодо перетинання кордону боржником відсутні.

15.02.2021 приватним виконавцем направлено вимогу до Міністерства соціальної політики про перебування на обліку як внутрішньо переміщена особа, відповідь на яку не отримано.

22.12.2021 приватним виконавцем направлено вимогу до Головного управління ДМС у Донецькій області про надання відомостей про надання інформації щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України і в?їзд в Україну. Відповіддю від 10.12.2021 ГУ ДМС у Донецькій області повідомлено, що боржник значиться документованим паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 16.07.2014 строком дії до 16.07.2024 ( орган видачі 1446). З дати набрання законної сили рішення суду та станом на день звернення до суду з даним поданням боржником жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі або частково виконання не вчинено, що вказує на ухилення від виконання рішення суду.

В судове засідання заявник подання приватний виконавець Матвійчук Наталія Євгенівна не з`явилася, просила проводити судове засідання без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не з`явився, повідомлений належним чином, про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини не явки суду не повідомив.

ТОВ «Глобал Спліт» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про дату, час та місце проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується подання, суд при ухваленні даного рішення виходить з такого.

Відповідно до ч.3 п.19 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно частини 1 стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються

Відповідно до статті 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності, який здійснює діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 18.10.2018 у справі 442/2670/17 судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання. Невиконання судового рішення у добровільному порядку змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, звернутися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення, що створює для іншої сторони несприятливі наслідки, у тому числі у вигляді обов`язку сплати виконавчого збору.

З аналізу наведених норм та з огляду на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 18.10.2018 у справі 442/2670/17, суд доходить до висновку, що обов`язковість виконання рішень покладена не тільки на виконавця, а й на всіх фізичних та юридичних осіб (боржників) тощо. Отже, якщо боржнику відомо про існування рішення суду, яке набрало законної сили, воно підлягає обов`язковому виконанню, незалежно від того, знаходиться це рішення на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби чи не знаходиться.

Приватний виконавець у поданні вказує, що жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання боржник не вчинив, з жодними заявами, клопотаннями до приватного виконавця не звертався, про зміну адреси не повідомляв.

Як зазначено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18.03.2021 у справі № 520/10954/15-ц (провадження №61-7198св20), 20.05.2022 у справі № 264/3421/16, від 29.06.2022 у справі № 225/890/21, від 17.08.2022 у справі № 404/6999/13, виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Крім того, само по собі порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження або інших постанов. За умов встановлення такого порушення, зокрема не направлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження, може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №225/890/21).

Разом з тим, суд враховує, що про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» зокрема, утримання від вчинення дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення держаному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Пунктом 19 частини 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно вимог ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших зацікавлених осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд зважає, що згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), подання державного виконавця щодо обмеження у праві виїзду за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, має обов`язково містити, зокрема, інформацію про перетинання боржником державного кордону України; обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань (пункти 1-2 розділ XIII. Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну).

Суду не надано доказів того, що боржнику взагалі відомо про рішення суду щодо заміни стягувача та відкриття виконавчого провадження у 2021 році, а також відсутні будь-які докази, що боржник перетинав межі України.

На переконання суду, необізнаність боржника про початок процедури примусового виконання виконавчого документа унеможливлює ухилення від його виконання.

Також, звертаючись до суду з поданням, приватним виконавцем не надано жодного документа на підтвердження чи не є внутрішньо переміщеною особою ОСОБА_1 .

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. У судовій практиці трапляються приклади мотивування судових рішень про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів".

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З надісланих для аналізу справ вбачається, що більшість державних виконавців, звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направляли до суду подання, копію постанови про відкриття провадження та копії виконавчих документів без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення його від виконання зобов`язань, тому суди відмовляли у задоволенні клопотань за недоведеністю саме ухилення боржників від виконання зобов`язань.

Однією з підстав для відмови у задоволенні подань, що складає основну частину розглянутих справ, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч.1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» № 3857-XII та у п. 18 ч. 3ст. 11Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Суд також звертає увагу і на те, що приватним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості, оскільки не доведено той факт, що боржник належним чином повідомлений про відкрите виконавче провадження.

Суд вважає, що заявником не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу, його наміру ухилитися від виконання покладених на нього зобов`язань, тобто факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків не доведений приватним виконавцем Матвійчук Н.Є. за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Суд зробив висновок, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України»,ст.441 ЦПК України суд,- Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», статтею 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон відмовити.

Ухвала згідно ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду (за зміненою підсудністю Донецького апеляційного суду).

Суддя Н.М. Медінцева