Провадження № 2/947/3002/24
22.05.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків Олени Василівни,
секретаря судового засідання - Бродецької Тетяни Вікторівни,
Ухвалою від 08.04.2024 року провадження у справі відкрито.
Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористався, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав, викликався до суду відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Представник позивача в позові зазначає, що відповідач ОСОБА_1 уклав кредитний договір № ISKP 770772 В2 про відкриття ліміту кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів, надалі все разом Кредитний договір, відповідно до умов якого (п.1) Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії за поточним рахунком з використанням електронних платежів з максимальним лімітом в 100000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 11.05.2022 року та сплатити проценти за користування кредитом. Взяті на себе зобов`язання за вказаним договором відповідач не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви відповідач ОСОБА_1 не скористався.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідач ОСОБА_1 20.05.2021 року звернувся до ПАТ АБ «Південний», де було укладено кредитний договір про надання кредиту. З вказаного документу вбачається, що в ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, дата та підпис.
При цьому в договорі вказано, що заявник ознайомлений та згоден з тим, що за обслуговування рахунків та за інші послуги, що надаються Банком за ДКБОФО, Банк нараховує комісії та інші платежі в порядку і розмірах передбачених Тарифами Банку, діючими на дату здійснення операції. Позичальник погоджується з тим, що Банк має право вносити зміни до Тарифів Банку в порядку зазначеному в ДКБОФО.
Відповідача 20.05.2021 року було ознайомлено з вищезазначеною інформацією, про що свідчить його підпис, про порядок та умови надання кредиту.
IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ АБ «Південний» суду надано кредитний договір, укладений з відповідачем, який підписано сторонами; витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ АБ «Південний»; відомості з ЄДРПОУ.
З вказаного кредитного договору, укладеного з відповідачем ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач ознайомлений та згоден з тим, що за обслуговування рахунків та за інші послуги, що надаються Банком за ДКБОФО, Банк нараховує комісії та інші плати в порядку і розмірах передбачених Тарифами Банку, діючими на дату здійснення операції. Позичальник погоджується з тим, що Банк має право вносити зміни до Тарифів Банку в порядку зазначеному в ДКБОФО.
За таких обставин, суд зазначає, що у кредитному договорі наявна домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданому банком.
Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено факт укладення кредитного договору, на умовах зазначених в позовній заяві.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_1 не скористався своїми процесуальними правами щодо надання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача суму витрат на правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи, що на підтвердження понесення судових витрат у вказаному розмірі стороною позивача надані належні докази (договір про надання правової допомоги № 1/6-18 від 18.06.2018 року та додаткові угоди до нього, Акт № 359 прийому-передачі виконаних послуг та поперднього фіксування майбутніх витрат від 30.01.2024 року), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 158, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України ст. ст. 16, 526, 530, 536, 611, 612, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя: Васильків О.В.