Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/152/24
Провадження № 2/499/172/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

21 травня 2024 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М за участю секретаря судового засідання Чумаченко А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 1 284,32 доларів США.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США на строк до 06 жовтня 2021 року.

Однак, у встановлений у борговій розписці строк, позичальник не повернула грошові кошти, чим порушила свої договірні зобов`язання. Крім того, факт наявності в позикодавця оригіналу боргової розписки свідчить про невиконання позичальником своїх зобов`язань.

У справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі.

Сторона позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав клопотання про розгляд справи у їх відсутність та не заперечували проти заочного рішення.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подавав, клопотань не заявляв, у судові засідання не з`являється, про причини неявки не повідомляє.

На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом направлялась ухвала про відкриття провадження та копію позову з доданими документами, потім вдруге виклик до суду.

Відповідач судове поштові відправлення не отримав, до суду кореспонденція повертається з відмітками ( адресат відсутній за вказаною адресою).

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження) направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника вручити поштове відправлення не представляється можливим, так як адресат відсутній за вказаною адресою, тому у суду є підстави розцінювати, що відповідач отримав ухвалу про відкриття спрощеного провадження та повідомлений про порядок розгляду справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до досліджуваної судом розписки від 05 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 взяла грошові кошти в розмірі 1200 доларів США у ОСОБА_1 , які зобов`язалась повернути до 06 жовтня 2021 року включно.

Суд констатує той факт, що про недійсність даної розписки відповідачка не заявляла, про написання її під примусом не повідомляла, доказів її недійсності не надавала.

Отже, суд долучену до матеріалів справи розписку розцінює як належний та допустимий доказ.

Сторона позивача посилається, що у встановлений у борговій розписці строк, позичальник не повернула грошові кошти, чим порушила свої договірні зобов`язання.

Крім того, факт наявності в позикодавця оригіналу боргової розписки свідчить про невиконання позичальником своїх зобов`язань.

Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого.

Стосовно позовної вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 1200 доларів США.

Відповідно до положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - «ЦК України»), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Тобто факт складання та підписання відповідачкою боргової розписки підтверджує факт отримання нею позики у позивачки грошових коштів у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США.

Отже позивачем є доведеною та обставина, що ним передані відповідачці грошові кошти у борг, оскільки ним наданий прямий належний та допустимий доказ цієї обставини а саме оригінал розписки.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Постановою Великої Палати ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц встановлено, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті, а оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, а умови договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу (валюта кредиту є іноземною), і сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає.

Тобто, кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання.

У частині третій статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Отже суд вважає доведеною ту обставину, що у відповідачки ОСОБА_2 наявне грошове зобов`язання перед позивачкою ОСОБА_1 , згідно боргової розписки.

Проте, всупереч домовленості на підтвердження якої була складена боргова розписка та положення чинного -законодавства України, відповідачем не було виконано зобов`язання в повному обсязі щодо повернення суми боргу в строки визначені розпискою.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2024р. у справі № 753/14634/22 зазначив, що відповідно до ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язаннями визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВС від 07.07.2020р. у справі № 296/10217/15-ц.

З огляду на вищевикладене, та те, що сторони визначили у договорі позики суму позики у гривні в еквіваленті іноземної валюти (доларах США), порядок її повернення -, враховуючи обов`язок суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачкина користь позивача суми основного боргу за договором, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Отже суд, приходить до висновку що позовні вимоги в частині боргу в сумі 1200 доларів США є обґрунтовані та підлягають задоволенню, стороною позивача було доведено, що відповідач порушив зобов`язання та не виконав їх в повному обсязі.

Стосовно стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 07/10/2021 до 09/02/2024 та згідно розрахунку сторони позивача становить 84,32 дол. США суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Що стосується періоду розрахунку, суд зазначає що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), оскільки Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи використання позивачем невірних даних для розрахунку, тому суд здійснює самостійний розрахунок 3% річних починаючи з 07.10.2021 року по 23.02.2022 року, беручи за основу для нарахування заборгованість у розмірі 1200 доларів США.

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д: 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання: з 07.10.2021 року по 23.02.2022 року становить 140 днів.

1 200 х 3 % х 140 : 365 : 100 = 14

Отже до задоволення підлягає сума 3% річних 14 доларів США. та відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та пені, що передбачені статтею 625 ЦК України, за період з 24 лютого 2022 року до дня звернення з цим позовом.

З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049 ЦК України суд вважає, що на договір позики від 05.10.2021 року поширюється дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 13.03.2024 у справі № 350/711/22.

Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів в підтвердження позовних вимог та їх заперечень переконує суд, що позивачем надано належні та допустимі докази в частині позовних вимог, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження своїх обґрунтувань та посилань на обставини і підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу та частини нарахованих процентів.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13,41,68 Конституції України, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), рішенням ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року, рішенням "Бендерський проти України" від 15.11.2007, ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 76 - 81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 1 214,00 доларів США;

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2

Адреса: АДРЕСА_1

Відповідачка : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 Паспорт громадянина України НОМЕР_3 місце проживання: АДРЕСА_1

СуддяРуслан ТИМЧУК