РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1703/23

Провадження №2/568/345/23

1

12 березня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 07.06.2021 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 доларів США строком до 07.01.2022 р. зі сплатою відсотків в розмірі 5% щомісячно, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 14039,45 доларів США, з яких: 10000 доларів США основна заборгованість, 4000 доларів США % за користування коштами та 39,45 - 3% річних.

Ухвалою від 30.11.2023 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.12.2023 р. прийнято заяву позивача про зміну предмета позову та відкладено підготовче засідання на 23.01.2024 р.

Судове засідання 23.01.2024 р. не відбулось, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Сільман А.О.

Ухвалою від 21.02.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про виклик до суду та повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання учасників справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що 07.06.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики, шляхом підписання розписки (а.с. 8).

Відповідно до умов розписки, відповідач отримав від позивача в борг 10000 доларів США строком до 07.01.2022 р.

Однак, у визначений в розписці строк, відповідач грошові кошти в розмірі 10000 грн. не повернув.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, крім переданих відповідачам в позику 10000 доларів США, просив стягнути 4000 доларів США відсотків за користування коштами та 39,45 доларів США - 3 % річних.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц).

Суд враховує, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Враховуючи наведене, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем наявні цивільно-правові відносини, на які розповсюджуються положення глави 71 параграфу 1 ЦК України щодо договору позики.

В судовому засіданні судом досліджено оригінал боргової розписки від 07.06.2021 р.

Як вбачається із тексту розписки, відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 доларів США строком до 07.01.2022 р. та зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки в розмірі 5% від позиченої суми кожного місяця з 07.06.2021 р. по 07.01.2022 р.

В матерілах справи відсутні докази, що спростовують дійсність укладеного між сторонами договору позики.

Відтак, наявна у справі розписка, є доказом наявності боргового зобов`язання позичальника перед позикодавцем та отримання позичальником суми позики, яка підлягає поверненню позикодавцю.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином.

Оскільки, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти у визначений строк позивачу не повернув, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10000 доларів США.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 4000 доларів США процентів за користування коштами нарахованих на підставі ст. 1048 ЦК України, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Умовами розписки сторони узгодили, що позичальник сплачує позикодацю відсотки за користування коштами в розмірі 5% від позиченої суми кожного місяця за період з 07.06.2021 р. по 07.01.2022 р.

Здійснивши розрахунок відсотків, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3500 доларів США відсотків (500 доларів х 7 місяців = 3500), в частині стягнення 500 доларів США, слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 39,45 доларів США 3% річних за період з 08.01.2022р. по 24.02.2022 р., суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 39,45 3% річних за період 08.01.2022 р. по 24.02.2022 р.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13539,45 грн. доларів США заборгованості.

Оскільки, позовні вимоги задоволено в сумі 13539,45 доларів США, що становить 96,4% від ціни позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони з урахуванням пропорційності задоволених вимог.

Згідно з вимогами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Враховуючи розмір позовних вимог в сумі 14039,45 доларів США (що станом на дату звернення до суду еквівалентно 508924,44 грн.), позивач повинен був сплатити судовий збір 1 відсоток ціни позову в розмірі 5089,24 грн.

Проте, при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,6 грн., тобто недоплачена сума становить 4015,64 грн., яку слід стягнути з позивача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13539,45 доларів США заборгованості за договором позики, яка складається: 10000 доларів США основної заборгованості, 3500 доларів США відсотків та 39,45 доларів США - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 4015,64 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4906 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Дубенським РВ УДМС України в Рівненській області 23.10.2016 р.)

Повний текст рішення виготовлений 14.03.2024 р.

Суддя А.О. Сільман