Справа № 234/1663/22
Провадження № 2/202/1718/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства приватного акціонерного товариства «Балцем» «Торговий дім «Добробут» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2022 року на адресу Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства приватного акціонерного товариства «Балцем» «Торговий дім «Добробут» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначено, що з 02.02.2015 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах відповідачем, займаючи посаду майстра ділянки господарчо-побутової із місцезнаходженням у місті Краматорську. 30 листопада 2021 року на підставі наказу № 19 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Вказаним наказом також була передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 48 календарних днів.

Відповідно до розрахункового листка за листопад 2021 року, заборгованість відповідача перед позивачем складає 15651,73 гривень, з яких: 8049,87 гривень за серпень-жовтень 2021 року; 7601,86 гривень за листопад 2021 року, включаючи компенсацію за невикористану відпустку.

20.01.2022 року відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в розмірі 2818,77 гривень за серпень 2021 року та 2626,96 гривень за вересень 2021 року. Таким чином, на день звернення до суду з даним позовом, за відповідачем перед позивачем наявна заборгованість із виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 10206,00 гривень.

У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок з позивачем при звільненні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку по день фактичного розрахунку або по день ухвалення рішення судом по цій справі, в залежності від того яке з цих подій настане раніше. З моменту звільнення до моменту звернення до суду (з 01.12.2021 року по 11.02.2022 року) пройшло 50 робочих днів, тобто станом на 11.02.2022 року середній заробіток за час затримки складає 7991,00 гривень (159,82 гривень (середньоденний заробіток) * 50 робочих днів)).

Враховуючи наведене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість по заробітній платі в сумі 10206,00 гривень; середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку або по день ухвалення рішення судом по цій справі, в залежності від того яке з цих подій настане раніше; судові витрати з оплати судового збору в розмірі 992,40 гривень. Допустити негайне виконання рішення суду про присудження позивачу виплати заробітної плати в межах суми за один місяць.

Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 14 лютого 2022 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 01 березня 2022 року.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

14 листопада 2023 року цивільна справа № 234/1663/22надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 року, для розгляду даної справи, визначено суддю Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 15 листопада 2023 року справу прийнято до спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався.

11 листопада 2024 року представник позивача адвокат Кравченко Ю.С. через систему «Електронний суд» подала додаткові пояснення в яких зазначено, що станом на 11.03.2024 року розрахунок із позивачем по заробітній платі не здійснений, а тому він долучає до матеріалів розрахунок середнього заробітку за час затримки станом на 11.03.2024 року.

В судове засідання позивач та її представник позивача не з`явились, натомість представник позивача адвокат Кравченко Ю.С. подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надано, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Судом встановлено, що, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , останнього на підставі Наказу № 3 від 02.02.2015 року прийнято по посаду майстра дільниці господарсько-побутового з місцезнаходженням в м. Краматорськ Дочірнього підприємства Акціонерне товариство «Євроцемент Україна» Торговий дім «Добробут» (запис № 45). 28.04.2017 року здійснено запис № 46 про перейменування Дочірнього підприємства Акціонерне товариство «Євроцемент Україна» Торговий дім «Добробут» на Дочірнє підприємство Приватного акціонерного товариства «Євроцемент-Україна» Торговий дім «Добробут» (наказ № 24 від 28.04.2017 року), а 26.04.2019 року запис № 47 про перейменування з попередньо зазначеної назви на Дочірнє підприємство Приватного акціонерного товариство «Балцем» Торговий дім «Добробут» (наказ № 18 від 26.04.2019 року.)

Відповідно до наказу (Розпорядження) № 19 про припинення трудового договору, виданого директором ДП ПрАТ «Балцем» «ТД «Добробут», ОСОБА_1 з 30.11.2021 року звільнено з посади майстра ділянки Господарчо-побутової ділянки м. Краматорськ за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

В наказі про припинення трудового договору зазначено про надання ОСОБА_1 компенсації за 48 днів невикористаної відпустки.

В Додатку до наказу № 19 від 30.11.2021 року, містяться розділи «Довідка про майново-матеріальних та інших цінностях» у формі обхідного листа, та «Розрахунок» в якому зазначаються сума, її нарахування, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, яка має бути заповнена за підписом бухгалтера.

Відповідно до наданих позивачем розрахункових листів за червень листопад 2021 року, на момент звільнення ОСОБА_1 борг відповідача з виплати заробітної плати, урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів, складав 15651,73 гривень, з яких: 2818,77 гривень за серпень 2021 року; 2626,96 гривень за вересень 2021 року; 2604,14 гривень за жовтень 2021 року; 7601,86 гривень за листопад 2021 року, включаючи компенсацію за невикористану відпустку.

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 , 20.01.2022 року відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в розмірі 2818,77 гривень за серпень 2021 року та 2626,96 гривень за вересень 2021 року.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 заявлено вимогу про виплати йому заробітної плати, невиплаченої при звільненні, що нарахована за період з жовтня-листопад 2021 року в розмірі 10206,00 гривень (з урахуванням утриманого податку та інших обов`язкових платежів), що і є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61- 94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримала усіх належних їй платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідач не надав будь-яких доказів, які спростували б зазначену заборгованість з оплати праці, факту перебування з позивачем у трудових відносинах та його звільнення.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо недостовірності відомостей, викладених в розрахункових листках (табулярах) за жовтень-листопад 2021 року, зазначені суми, які підлягали сплаті позивачу із зазначенням усіх її складових. Відповідач не надав суду доказів, що на час складання цих документів відповідні посадові особи не мали на це повноважень.

Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Водночас, в наданих позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахунковими листками (табуляграми) за період з жовтня по листопад 2017 року, зазначені суми, які підлягали сплаті позивачу із зазначенням усіх її складових.

Також, у наказі відповідача № 19 від 30.11.2021 року про звільнення позивача за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, зазначено, що ОСОБА_1 при звільненні підлягає до виплати компенсація за 48 днів невикористаної відпуски.

Тобто, відповідач визнав право позивача на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

Таким чином, при звільненні позивача у листопаді 2021 року йому не була виплачена компенсація за 48 днів невикористаної відпустки.

Відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений ІV Податковим кодексом України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового кодексу України.

Згідно із підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 Податкового кодексу України підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Згідно із статтею 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, ОСОБА_1 підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати при звільненні нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з жовтня по листопад 2021 року розмір якої до утримання податків та інших обов`язкових платежів складає 12678,25 гривень, з яких: 3234,95 гривень за жовтень 2021 року; 9443,30 гривень за листопад 2021 року (включаючи компенсацію дні невикористаної відпустки). Будь-яких доказів проведення повного розрахунку з працівником в день його звільнення відповідач до суду не надав, а тому з урахуванням принципу дистозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті.

Наданий представником позивача розрахунок середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні здійснений з урахуванням таких складових: середньоденна заробітна плата за жовтень та листопад 2021 року - 159,82 гривень (6552,97 гривень : 41 день); . період розрахунку за весь час затримки з 01.12.2021 року по 11.03.2024 року; кількість прострочених робочих днів 594; загальний розмір - 94933,08 грн.

При цьому, розрахунок з позивачем при звільненні, відповідно до ст. 116 КЗпП України, повинен був здійснений в день звільнення, тобто 30.11.2021 року, а тому у відповідності до вищенаведених норм, розмір середньомісячної заробітної плати обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто за вересень-жовтень 2021 року.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача для обчислення виплат за час затримки розрахунку, визначена відповідно до пункту 2 Порядку, складає 158,47 гривень (6497,25 грн. : 41 день).

Розмір середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні, суд визначає за заявлений позивачем період з 01.12.2021 року по 11.03.2024 року (590 робочих днів, перелік святкових неробочих днів - 25.12.2021 року, 27.12.2021 року, 01.01.2022 року, 03.01.2022 року, 07.01.2022 року, 08.03.2022 року), який з урахуванням середньоденного заробітку (158,47 гривень), становить 93497,30 гривень.

Оскільки, на теперішній час, заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц, які неодноразово підтвердженні Верховним Судом, зокрема у постановах від 08 липня 2020 року у справі № 761/17815/18, від 29 липня 2020 року у справі № 212/6331/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 152/1957/15, зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, зокрема суду при вирішенні такого питання необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, та з чим була пов`язана її тривалість з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Визначений у відповідності до норм чинного законодавства розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (93497,30 гривень) більш ніж у сім разів перевищує розмір заборгованості невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати (12678,25 гривень) та є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

З огляду на очевидну неспівмірність розміру середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та вищенаведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду, визначення в сумі 30000,00 гривень розміру відповідальності відповідача за прострочення ним виплати належних при звільненні позивачу коштів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати розмір якої до утримання податків та інших обов`язкових платежів складає 12678,25 гривень та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 30000,00 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

За звернення до суду із позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача у такому порядку: за вимогу про стягнення заробітної плати в розмірі 992,40 гривень - на користь держави; за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки в розмірі 992,40 гривень - на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства приватного акціонерного товариства «Балцем» «Торговий дім «Добробут» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства приватного акціонерного товариства «Балцем» «Торговий дім «Добротут», (місцезнаходження: Харківська область, м. Балаклія, вул. Цемзаводське шосе, буд. 3), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_1 ), заборгованість із заробітної плати, що складає 12678,25 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30000,00 гривень.

Наведені суми зазначені без утримання податків й інших обов`язкових платежів

Зобов`язати Дочірнє підприємство приватного акціонерного товариства «Балцем» «Торговий дім «Добротут», при виплаті ОСОБА_1 , утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Дочірнього підприємства приватного акціонерного товариства «Балцем» «Торговий дім «Добротут», (місцезнаходження: Харківська область, м. Балаклія, вул. Цемзаводське шосе, буд. 3), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати з оплати судового збору в розмірі 992,40 гривень.

Стягнути з Дочірнього підприємства приватного акціонерного товариства «Балцем» «Торговий дім «Добротут», (місцезнаходження: Харківська область, м. Балаклія, вул. Цемзаводське шосе, буд. 3), на користь держави судові витрати з оплати судового збору в розмірі 992,40 гривень.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах одного місяця.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі, якщо повне рішення не було вручено позивачу у день його проголошення або складення, останній право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Мачуський