Справа № 644/1891/24
№ провадження 2/646/2006/2024
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2024 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - Демченко І.М. за участю секретаря Кочитової Я.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Яковенко Оксана Григорівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, грошової компенсації за затримку виплати остаточного розрахунку, компенсації втрати частини доходів, вихідної допомоги та моральної шкоди
В С Т А Н О В И В :
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював на посаді наповнювача балонів АГЗП м.Мерефа Безлюдівської дільниці з реалізації скрапленого газу Харківського регіонального управління скрапленого газу ТОВ «Харківрегіонгаз».
30.04.2021 його було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. У день звільнення та по теперішній час відповідач не провів виплату заробітної плати у розмірі 31 639, 35 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути, окрім заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні; компенсацію втрати частини доходів у виді інфляційних втрат; вихідну допомогу та понесені ним судові витрати на сплату судового збору та правову допомогу у розмірі 8000 грн.
Враховуючи, що затримка розрахунку призвела до вимушених змін та укладу життя просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21.03.2024 справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м.Харкова.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10.04.2024 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, у заяві просили справу розглянути у їх відсутність.
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), що відповідає правовому висновку КЦС ВС від 13.05.2024 № 755/4829/23 (61-73 св 24).
Відзив відповідачем не подано.
Відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи.
На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працював у ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ», звідки його на підставі наказу № 209-П від 28.04.2021 звільнено з посади на посаді наповнювача балонів АГЗП м.Мерефа Безлюдівської дільниці з реалізації скрапленого газу Харківського регіонального управління скрапленого газу з 30.04.2021 у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 висловлена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.
Факт наявності заборгованості по заробітній платі на час ухвалення цього рішення не спростований відповідачем.
Довідкою ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» підтверджено, що позивачеві за період з 01.01.2021 по 30.04.201 нараховано 36 239, 35 грн. заробітної плати, з яких сплачено 4 600, 00 грн., отже заборгованість складає 31 639, 35 грн.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Представником позивача проведений розрахунок середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Розрахована представником позивача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 156 310, 45 грн.
Суд приймає до уваги такий розрахунок, оскільки його проведено у відповідності до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Таким чином, розрахунок середньої заробітної плати позивача слід розраховувати за лютий-березень 2021 року, оскільки він звільнений з роботи у квітні 2021 року .
Враховуючи, що період з 01.05.2021 (наступний день після звільнення) до 24.02.2022 (дата визначена позивачем), суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме за цей період, тобто за 205 робочих днів.
Середньоденна заробітна плата становить 762, 49 грн.
Середній заробіток позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 по 24.02.2022 становить: 762, 49 грн (середньоденна заробітна плата позивача) х 205 робочих днів за вказаний період 156 310, 45 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі наказу про звільнення встановлено, що з ОСОБА_1 мав бути проведний повний розрахунок та проведено виплати : компенсувати кошти за 47 днів невикористаної щорічної відпустки, 1 день невикористаної додаткової щорічної відпустки та виплатити вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП.
Відповідачем не надано заперечень по суті позовних вимог ОСОБА_1 та не представлено до суду іншого контррозрахунку, у тому числі щодо нарахованих сум компенсаційних втрат.
У період з 01.05.2021 року по 24.02.2022 року індексація на суму 31 639,35 грн
[Сукупний індекс інфляції] = 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 108,063% (за період Травень 2021 - Лютий 2022)
[Інфляційні нарахування] = 31 639,35 грн (сума боргу) ? 108,063% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 31 639,35 грн (сума боргу) = 2 053,20 грн.
Вихідна допомога складає 8 387, 44 грн., виходячи із середньої заробітної плати, обрахованої на підставі довідки №ХР00000006 від 22.02.2022 та з урахуванням того, що позивач не працював у лютому 2021 року у зв`язку з простоєм.
При вирішенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач посилається на те, що мало місце істотне, тривале порушення його трудових прав, що поставило його у скрутне матеріальне становище, розраховуючи на виконання роботодавцем своїх обов`язків. Зневажливим ставленням роботодавця, у вигляді відмови у виплаті чесно зароблених грошей заподіяно моральні страждання і переживання, які обтяжуються несправедливим ставленням роботодавця до нього.
Так, оскільки судом встановлено, що трудові права ОСОБА_1 були порушені несвоєчасністю виплати належним їй грошових коштів, суд вважає ці обставини доведеними в частині завдання позивачу моральної шкоди.
Отже, сам факт порушення законного трудового права позивача свідчить про заподіяння моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що порушення права позивача на своєчасну виплату заробітної плати призвело до його душевних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків, які полягали у постійному стресі, що очевидно позбавляло його стану внутрішньої рівноваги, спричинило почуття незахищеності перед необґрунтованими діями відповідача; факт порушення законного трудового права позивача сам по собі свідчить про заподіяння моральних страждань.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000, 00 грн в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, вважаючи, що така сума відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи, що на час ухвалення цього рішення вищевказані обставини щодо наявності заборгованості по заробітній платі не спростовані, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; компенсації втрати частини доходів у виді інфляційних втрат; вихідної допомоги та понесених ним судових витрат на сплату судового збору та правову допомогу у розмірі 8000 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 19, 76 - 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 47, 94, 116, 233 КЗпП України, суд
Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Яковенко Оксана Григорівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, грошової компенсації за затримку виплати остаточного розрахунку, компенсації втрати частини доходів, вихідної допомоги та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» на користь ОСОБА_1 198 390, 44 грн (сто дев`яносто вісім тисяч триста дев`яносто гривень 44 копійки), що складається : 31 639, 35 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати; 156 310, 45 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 2 053, 20 грн. інфляційні втрати; 8 387, 44 грн. вихідної допомоги.
Стягнути з ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» на користь ОСОБА_1 5000, 00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) у відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1374, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят чотири гривні 00 копійок) та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 24.05.2024.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ», , юридична адреса: місто Харків, вулиця Безлюдівська, 1 .

Головуючий : І.М.Демченко