Справа № 758/8267/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Лукавої Ю.Р., розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

УСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду м. Києва звернувся представник заявника із скаргою на бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що виражається у не знятті арешту, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Подільського УЮ у м. Києві Шлумко С.С. від 22.04.2004 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та зняти арешт на 1/ 3 частину квартири АДРЕСА_1 , накладений вищенаведеною постановою.

В обґрунтування скарги посилався на те, що скаржнику 24.06.2024 року від його представника адвоката Горкавого О.П. стало відомо, що ще 22.04.2004 року постановою державного виконавця відділу ДВС Подільського управління юстиції в м. Києві (надалі за текстом - Подільський ВДВС) Шлумко С.С. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з виконання рішення Подільського районного суду м. Києва у справі № 2-1401/1996р. від 16.08.1996 року про стягнення з скаржника, аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2 (надалі за текстом - ВП НОМЕР_1) накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , інформація про що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виключно за прізвищем скаржника, т.ч. нерухомого майна за вказаною адресою - будинку АДРЕСА_2 .

Заявнику належить на праві власності 1/3 частина в квартирі АДРЕСА_1 . Тобто, через допущену державним виконавцем при винесенні 22.04.2004 року оскаржуваної за цією скаргою постанови у ВП № НОМЕР_1 помилку в адресі нерухомого майна при накладенні арешту, на час закінчення 22.04.2008 року через досягнення дочкою 18 років, а також в подальшому знищення виконавчого провадження за закінченням терміну його зберігання, арешт з нерухомого майна записаного на прізвище скаржника у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за іншою адресою, якого в дійсності не існує, не знятий і продовжує обмежувати його права власника на розпорядження саме його майном за схожою адресою.

Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.06.2024 року, копією постанови Подільського ВДВС у ВП № НОМЕР_1, отриманою 21.06.24 року адвокатом скаржника у Першій київській державній нотаріальній конторі, Свідоцтвом про право власності на житло, - належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , - видане на підставі Розпорядження органу приватизації Державної акціонерної енергопостачальної компанії Київські Тепломережі № 238 від 19.12.1996 року, зареєстроване Київським БТІ 26.12.1996 року у реєстровій книзі за № 4394.

Зазначає, що Подільський ВДВС на апити його адвоката та прохання скасувати як постанову про накладення арешту від 22.04.2004 року у ВП НОМЕР_1 на підставі відсутності в дійсності вказаного у ній нерухомого майна, так і скасувати власне арешт на вказане в постанові від 22.04.2004 року нерухоме майно через закінчення виконавчого провадження 22.04.2008 року через досягнення дочкою 18 років, 26.06.2024 року відмовив у цих діях, пославшись на знищення виконавчого провадження через закінчення строку виконання судового рішення та строку зберігання закритого 22.04.2008 року вказаного виконавчого провадження, і рекомендував звернутись з даного питання до суду.

Отже іншої можливості, ніж звернутись з даною скаргою до суду у скаржника не залишилось, а отже останній звернувся до суду з даною скаргою.

Скаржник та його представник до судового засідання не з`явились, але надали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, скаргу підтримують.

Представник Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) до судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи подану представником скаржника заяву та положення ст.ст.211,223,247,450 ЦПК України, судом було ухвалено про подальший розгляд справи за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши викладені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Подільського районного суду м. Києва у справі № 2-1401/1996р. від 16.08.1996 року про стягнення з скаржника, аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2 . В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 22.04.2004 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно повідомлення начальника відділу Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Коваля В. від 26.06.2024 року № 105242/11, виконавче провадження № НОМЕР_1 завершено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

На теперішній час, архівні матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1 знищені за закінченням строку зберігання, відповідно до Наказу Мінюста № 1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Термін зберігання завершених виконавчих проваджень складає 3 роки.

Відповідно до відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на нерухоме майно № 382855178 від 13.06.2024 року на 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 досі знаходяться обтяження у вигляді арешту майна, який накладений постановою про арешт майна у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 22.04.2004 року.

Накладений арешт на належне скаржнику нерухоме майно за відсутності виконавчого провадження, в межах якого він накладався, є порушенням прав останнього, як власника нерухомого майна, вільно розпоряджатися належним йому майном.

Згідно п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови, відділ ДВС завершуючи вищевказане виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно повинен був зняти арешт при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте цього зроблено не було.

Аналогічні положення містилися і в ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний на момент винесення виконавцем 11.12.2015 року постанови про закінчення виконавчого провадження, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю: іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову або витрат запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

02.06.2016 року було прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції № 1404-VIII.

Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, на сьогодні 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 перебуває під забороною відчуження (арештом) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.04.2004 року, виданої ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, що підтверджується даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме, що порушує право особи на розпорядження своїм власним майно у визначений законом спосіб.

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, судом беззаперечно установлено, що дане виконавче провадження було завершено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» Надати детальну інформацію відносно виконавчого провадження та надати матеріали являється неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, переданих на зберігання становить 3 роки.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Суд бере до уваги, що особа є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно особи як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності особи є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (Постанова ВП ВС від 06.04.2021, справа № 910/10011/19).

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Враховуючи вище викладені, суд приходиться до висновку, що скарга підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 247, 258-260, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити;

Визнати протиправною бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса: 04208, Київ, пр-т Георгія Гонгадзе, 5 Б, скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Подільського управління юстиції в м. Києві Шлумко С.С. від 22.04.2004 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з виконання рішення у справі № 2-1401/1996р. від 16.08.1996р. та скасувати арешт, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , накладений згідно вказаної постанови;

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення;

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Гребенюк