Справа № 212/3284/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

09 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участі секретаря судового засідання Голуб О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду м. Кривого Рогу, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства "ОТП БАНК" про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який неодноразово було уточнено, до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та нею, було укладено Договір та отримано кредитні кошти. 31 грудня 2021 року приблизно о 19:00 в неї пропав мобільний зв`язок за номером телефону НОМЕР_1 , який є фінансовим номером її кредитних рахунків в банках. Того ж дня, з її рахунків в АТ «ОТП Банк» шахрайськими діями було списано 6000 гривень та 6499 гривень покупка Kievstar (Slcsomac) в м. Черкаси, в той час коли вона перебувала в м. Кривий Ріг. 02.01.2022 року було виявлено, що шахраї користувалися її рахунками в АТ «Універсал Банк» та списали суму в розмірі 4927 гривень 44 коп. 04.01.2022 року нею було написано заяву до відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про кримінальне правопорушення та отримано Талон-повідомлення Єдиного обліку №299 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію. Довгий період часу вона приходила на відділення поліції №3 для інформації стосовно розгляду справи та номера ЄРДР кримінальної справи, але кожного разу надавали відповідь «Приходьте в кінці поточного місяця». 21.01.2022 року в неї було викрадено телефон з мобільним номером НОМЕР_2 та використали його, щоб зняти кошти з банківських рахунків АТ «Універсал Банк» у розмірі 4927,44 гривень, АТ «ОТП Банк» 12499 гривень. В той же день вона звернулася до чергової частини відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про кримінальне правопорушення та отримано Талон-повідомлення Єдиного обліку №1624 про прийняття і реєстрацію заяви. 24.01.2022 року мені, ОСОБА_3 було видано відповідь від відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області де зазнається, що в ході проведення заходів встановити особу, причетну до вчинення правопорушення стосовно ОСОБА_3 не надалось можливим та що кошти фактично належать кредитній установі тому потерпілою стороною є компанія, якій належить зазначені кошти. 21.01.2022 року, вона звернулася до Дніпропетровської Обласної прокуратури Криворізької Північної Окружної Прокуратури стосовно бездіяльності слідчих відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та 24.01.2022 року від Дніпропетровської Обласної прокуратури Криворізької Північної Окружної Прокуратури їй було надано відповідь, в якій зазначається, що з даним питанням потрібно звернутися до слідчого судді місцевого суду згідно з правилами судового розгляду. 11.03.2023 у було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 Кримінального Кодексу України та присвоєно номер кримінального провадження № 0000097.29.06.2023 року від АТ «ОТП Банк» їй було видано довідку про виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором № від 28.11.2021 р. Згідно до Звіту - Рахунку від 28.11.2021 року по 29.06.2023 року видно, що всі кошти було списано в місті Черкаси, хоча вона в цей час перебувала в м. Кривий Ріг і ніяк не мала змоги бути в двох місцях одночасно. На підставі вище викладеного просить суд иизнати кредитне зобов`язання, між нею та Акціонерним Товариством «ОТП Банк» таким, що не підлягає виконанню в частині знятих коштів з моменту викрадення фінансового номеру, а саме з 31.12.2021 по 04.01.2022 року на суму, яку вона змушена була сплатити. Зобов`язати Акціонерне Товариство «ОТП Банк» повернути їй кошти, у розмірі 15418, 31 гривень, які сплатила через шахрайські дії з фінансовим номером, а саме з 31.12.2021 по 04.01.2022 року.

Ухвалою суду від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, з підстав, зазначених в них, просили позов задовольнити.

Представник відповідача - АТ «ОТП Банк», будучи належним чином повідомленим, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив. Будь - яких заяв, клопотань до суду від відповідача не надходило. Своїм право на подачу відзиву не скористався.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що визначено ч. 1 ст.202 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 28.11.2021 між ОСОБА_3 та AT «ОТП Банк» укладено договір про надання споживчого кредиту №.

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000097 від 11.03.2023 за ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом шахрайських дій невстановленої особи, яка використавши персональні дані ОСОБА_3 оформили на її ім`я кредит готівкою у сумі 17000 гривень 02.01.2022 в «МАНИВЕО», спричинивши матеріального збитку на вказану суму (ЄО №4748 від 11.03.2023).

Відповідно довідки вих. №311/4-311-1-311-1/169 від 29.06.2023 AT «ОТП Банк» повідомляє, що станом на 29.06.2023 ОСОБА_4 виконала боргові зобов`язання за Кредитним договором № від 28.11.2021 в повному обсязі. У позичальника відсутні боргові зобов`язання за кредитним договором.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 03.06.2022 ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , змінивши прізвище на « ОСОБА_6 ».

Згідно з частиною першою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до постанови Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» в разі письмового звернення споживача, банк зобов`язаний надати повну, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язаннях споживача, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, які повинні бути сплачені за кредитним договором. Крім того, обов`язок надати особі інформацію, яка її стосується, закріплена нормами Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про захист прав споживачів» та ін.

Відповідно ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію.

Відповідно ст. 62 Закону України, інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: 1) на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

Згідно пункту 3.2. Постанови Національного банку України « Про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» від 14.07.2006 № 267, під час роботи з позичальником, який потрапив у скрутне фінансове становище, банкам рекомендується вживати заходів, спрямованих на створення прийнятних умов для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за споживчим кредитом, а саме: підтримувати зв`язок з позичальником у зручний для нього час і спосіб (зустрічі, листування, телефон, факс тощо);

надати позичальнику повну і доступну інформацію щодо загального розміру його заборгованості, уключаючи всі платежі, передбачені умовами кредитного договору, обговорити з позичальником усі обставини його скрутного фінансового становища та надати безкоштовні консультації щодо можливих шляхів забезпечення погашення заборгованості;

Згідно п.п.2.1, 2.2, 2.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі Правила), затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168, банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування.

Пунктом 2.4 Правил встановлено, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» передбачено наступне:

2.1. Банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення;

необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням:

процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо);

варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги;

можливості та умов дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством.

2.2.Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов`язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).

3.3.Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором.

Положення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлює обов`язок Банка «перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови.

відповідно ч. 4 ст. 11. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-1746цс16, а саме, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати авансові платежі, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Викладені фактичні обставини свідчать, що ОСОБА_4 договір не підписувала та грошовими коштами не користувалася.

Згідно закону підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У разі недодержання письмової форми договору цей договір є нікчемним.

Таким чином, Кредитний договір, не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки було порушено порядок укладання між сторонами договору.

Згідно із п. 58 Постанови Верховного Суду у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/16663/16-ц: несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно ст.1 Закону України « Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Відповідно ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»: «Споживач на час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:

1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування;

3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Відповідно ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Частиною 1 ст. 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування

Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Враховуючи вищевикладене, а також принцип застосуваня до дійсних правовідносин сторін принципу захисту прав споживача який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, адже правові відносини споживача з банком фактично не є рівними» - суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем, не надано відзиву на позов, які б спростували встановлені обставини у справі.

Відповідно до с. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 1173,20 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 274-279, 263-265, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до акціонерного товариства "ОТП БАНК" про захист прав споживачів - задовольнити.

Визнати кредитне зобов`язання, між ОСОБА_3 та Акціонерним Товариством «ОТП Банк» таким, що не підлягає виконанню в частині знятих коштів з моменту викрадення фінансового номеру, а саме з 31.12.2021 по 04.01.2022 року на суму, яку ОСОБА_3 змушена була сплатити.

Зобов`язати Акціонерне Товариство «ОТП Банк» повернути ОСОБА_3 кошти, у розмірі 15418, 31 гривень, які сплатила через шахрайські дії з фінансовим номером ОСОБА_3 , а саме з 31.12.2021 по 04.01.2022 року.

Стягнути з Акціонерного Товариства «ОТП Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "ОТП Банк", юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 33, .

Повний текст рішення складено 15 травня 2024 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт