Справа № 191/2767/23
Провадження № 2/191/698/23
08 березня 2024 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Твердохліб А.В.,
за участю секретаря: Яришевої Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,-
15.06.2023 року, через засоби поштового зв`язку, за зміненою територіальною підсудністю, до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги у якій позивач обґрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «НАДРА» 23.07.2008 року укладено кредитний договір №ПК 171/08-18, на підставі якого ПАТ КБ «НАДРА» надав відповідачу кредитні кошти на суму 210 055,48 доларів СІІІА.
У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача.
Рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 24.09.2013 року по справі № 407/909/13-ц позовні вимоги ВАТ «Комерційний банк «Надра» до відповідача задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №ПК 171/08-18 від 23.07.2008 року, в сумі 2111738 грн. 69 коп., що еквівалентно 264198,51 доларів США. 51 центу, та судові витрати у розмірі 3441 грн.

Далі, згідно Договору №GL48N718070_I_8 про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №1465, право вимоги за кредитним договором №ПК 171/08-18 від 23.07.2008 року, укладеним з ВАТ КБ «Надра» (право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - новий кредитор набуває права вимоги банку до (позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), кредитор - ПАТ «КБ«НАДРА» відступив права вимоги на користь ТОВ ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» - (новий кредитор), разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області (за яким визначено підсудність Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області) від 26.04.2021 року, справа № 431/2013/21, провадження № 6/431/40/21 заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено та замінено стягувана по справі №409/909/13-ц з ПАТ КБ «НАДРА» на нового кредитова ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області (за яким визначено підсудність Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області) від 11.08.2021 року, справа № 431/2013/21, задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа та видано дублікат виконавчого листа по справі №409/909/13-ц на виконання рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 24.09.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Розпорядженням Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 підсудність Старобільського районного суду Луганської області визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Вищевказане рішення суду про стягнення заборгованості не виконано дотепер та перебуває на виконанні - ВП №42772520.

Посилаючись на ст.ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс/18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від З 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, позивач зазначає, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в гривнях, яке становить 2115179,69 грн. за період з 15.06.2020 року (в межах останніх трьох років до дня розрахунку) по 14.06.2023 року (дата розрахунку) розмір нарахованих інфляційних витрат та 3% річних на суму боргу становить 3 342 428,2 гри., що складається з: боргу встановленого судом, інфляційних витрат 1 036 977,34 грн та 3% річних - 190 271,17 грн.

Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку 3 % річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання.

В зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» (ЄДРІІОУ 40696815) інфляційні витрати та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в гривнях, яке становить 1 227 248,51 грн., а також судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

Представник позивача ОСОБА_2 до початку проведення судового засідання надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Відповідач, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади за останнім відомими зареєстрованим місцем проживання, в порядку, визначеному ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не надала.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку загального позовного провадження.

Розгляд справи здійснено в порядку заочного розгляду, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З наданих суду матеріалів встановлено, що на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 24 вересня 2013 року, що набрало законної сили 04 жовтня 2013 року у цивільній справі №407/909/13-ц, з ОСОБА_1 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Надра» заборгованість за кредитним договором № ПК171/08-18 від 23 липня 2008 року в сумі - 2111738 грн. 69 коп., що за курсом НБУ еквівалентно 264198,51 доларів США, з яких 201146,73 доларів США, що еквівалентно 1607765,81 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 63051,78 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 503972,88 грн. - заборгованість по сплаті відсотків.

Вказаний кредитний договір було укладено в іноземній валюті, а саме в сумі 210055,48 доларів США, строком до10 липня 2023 року (а.с.20-24, 27).

26 квітня 2021 року ухвалою Старобільського районного суду Луганської області замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», як вибулої сторони на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (а.с.25), а 11 серпня 2021 року вказаним судом видано ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» дублікат виконавчого листа у справі №407/909/13-ц на виконання рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 24 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 2111738 грн. 69 коп. що за курсом НБУ еквівалентно 264189,51 доларів США (а.с.26).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

З огляду на викладене, суд зазначає, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору від 23 липня 2008 року, є грошові кошти в іноземній валюті - долари США, заборгованість за невиконаними кредитними зобов`язаннями боржника ОСОБА_1 є стягнутою за вказаним вище рішенням суду в гривнях, з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Більше того, суд звертає увагу на те, що можливість стягнення інфляційних втрат залежить від вираження валюти у самому договорі, а не від стягнення судом кредиту відповідно до обмінного курсу гривні на відповідну дату.

Щодо вирішення позовних вимог в частині 3% річних, суд виходить з наступного.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, від 27.11.2019 у справі № 340/385/17).

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі 373/2054/16-ц).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє грошового зобов`язання боржника та не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, кредитор має право на нарахування 3 % річних за весь час прострочення зобов`язання до моменту його фактичного виконання.

В наданому позивачем розрахунку 3% відсотків річних зазначено, що сума заборгованості становить 2115179 грн 69 коп., тому вважає, що:

- в період з 15.06.2020 року до 31.12.2020 року (200 днів), сума 3% річних становить 34675 грн. 08 коп., виходячи з наступного розрахунку:

2115179 грн 69 коп. х 3 % х 200 днів : 366 днів у році : 100 %= 34675 грн. 08 коп.

в період з 01.01.2021 року до 14.06.2023 року (895 днів), сума 3% річних становить 155596 грн. 10 коп., виходячи з розрахунку:

2115179 грн 69 коп. х 3 % х 895 днів : 365 днів у році : 100 %= 155596 грн. 10 коп.

Проте, суд не може в повній мірі погодитись із вказаним розрахунком, так як за рішенням суду з відповідача на користь позивача, який є правонаступником кредитора, стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 2 111 738 грн 69 коп., що підтверджується рішенням суду (а.с.20-24) та дублікатом виконавчого листа (а.с.27).

Доказів, з яких можливо встановити суму заборгованості у розмірі 2 115 179 грн 69 коп. суду не надано, а включені позивачем у вказану суму судові витрати у розмірі 3441 грн. не є сумою невиконаних ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним зобов`язанням, тому вказаний позивачем розрахунок 3% річних, суд не вважає належним, і він повинен бути проведений наступним чином:

- в період з 15.06.2020 року до 31.12.2020 року (200 днів), сума 3% річних становить 34618 грн. 67 коп., виходячи з розрахунку:

2 111 738 грн 69 коп. х 3 % х 200 днів : 366 днів у році : 100 % = 34618 грн. 67 коп.,

а період з 01.01.2021 року, з огляду на зазначене нижче, має бути розрахований до 23 лютого 2022 року (419 днів), де сума 3% річних становить 72724 грн. 81 коп., виходячи з розрахунку: 2 111 738 грн 69 коп. х 3 % х 419 днів : 365 днів у році : 100 %= 72724 грн. 81 коп.,.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.

Проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Судом встановлено у справі, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем зі сплати кредиту відбулося в період з 15.06.2020 року до 14.06.2023 року, тобто, в тому числі після введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, тому вищевказаний Закон № 2120-IX підлягає застосуванню для врегулювання спірних правовідносин.

Таким чином, 3% річних, від простроченої суми слід вираховувати в період з 15.06.2020 року до 23 лютого 2023 року, що становить 107343 грн. 48 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на встановлені обставини у справі, суд вказує на часткову обґрунтованість пред`явлених позовних вимог, за якими у стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних витрат слід відмовити у повному обсязі, оскільки правовідносини виникли за кредитом, наданим в іноземній валюті. Внаслідок невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, в подальшому, на підставі рішення суду з неї було стягнуто утворену кредитну заборгованість в національній валюті - гривні, з визначення еквівалента іноземної валюти - долари США. Тобто, втрати від знецінення національної валюти, внаслідок інфляції, відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Вимога про стягнення 3% річних, підлягає частковому задоволенню, оскільки їх нарахування з 24.02.2022 року - дати запровадження на території України воєнного стану, який на дату розгляду справи не скасовано, суперечить вимозі Закону № 2120-IX.

Вирішення питання про розподіл судових витрат слід здійснити на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладено, керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 141, 223, 259, 263-268, 280-281 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, в період з 15 червня 2020 року до 23 лютого 2022 року, в сумі 107343 (сто сім тисяч триста сорок три) грн. 48 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (), судовий збір в сумі 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн. 15 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. В. Твердохліб