СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/22676/23

пр. № 2/759/900/24

13 травня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила про на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням уточнень, просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 20.01.1993 року вона отримала ордер на житлове приміщення № НОМЕР_4 - двокімнатну квартиру площею 30,52 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі ордеру право на вселення та проживання крім неї отримали: її син - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_4 , яка має двох дітей - сина ОСОБА_5 , дочку ОСОБА_6 . Відповідач у 2002 році виїхав за межі України і до цього часу не повернувся, в квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у квартирі не тримає, місце його знаходження і проживання їй не відоме. Між нею та відповідачем не має домовленості про збереження за відповідачем права користування квартирою на час його відсутності, вибір іншого місця проживання відповідачем здійснено добровільно за власним вибором, він не цікавиться станом житла, не беру участь у його утриманні, перешкод у користуванні житлом ні вона, ні члени її сім`ї ніколи не чинили, добровільно знятись з реєстрації відповідач не має можливості у зв`язку з перебуванням за межами України. При цьому реєстрація відповідача у квартирі створює їй перешкоди в користуванні житловою площею, оскільки збільшує її майнові витрати на утримання житла, у зв`язку з чим вона звернулась з позовом до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2023 року справа передана до провадження судді Твердохліб Ю.О. (а.с. 29-30).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2023 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 32).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2023 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та витребувано докази (а.с. 44).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явились, направили до суду заяву, у якій просили розглядати справу у їх відсутності, позов підтримують (а.с. 71).

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації, причини неявки суду невідомі. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками та повістки, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 55, 64, 70).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, прредставник ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 20.01.1993 року на ім`я ОСОБА_1 видано ордер на жиле приміщення № НОМЕР_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , який видано на основі розпорядження Представника Президента України в Радянському районі від 08.06.1992 року № 107 п.1, склад сім`ї: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_8 (дочка) (а.с. 8).

Згідно довідки Форма № 3 № 987 від 08.09.2010 року склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 складається з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (власник особового рахунку), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (онук) (а.с.16).

27.10.2022 року рішенням № 5562/5603 Київської міської ради перейменовано АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 12.11. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 засвідчили, що за адресою: АДРЕСА_1 більше року фактично не проживає ОСОБА_2 (а.с. 20).

Відповідно актів ТОВ «Житлово-експлуатаційна компанія Побут-добробут» обстеження житлово-побутових умов проживання від 03.07.2023 року, 01.09.2023 року, 03.11.2023 року, 10.05.2024 року під час обстеження кв. АДРЕСА_1 виявлено, що прописаний, але не проживає понад два роки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17, 18, 19, 72).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, провадження № 61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, встановивши, що відповідач ОСОБА_2 добровільно залишив спірне житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований 12.11.1993 року, проте в квартирі не проживає тривалий час, понад 2 років, квартирою не цікавиться, що свідчить про втрату ним інтересу до житлового приміщення, вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтованими та доведеними.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 89, 141 280, 282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила про на користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2024.

Суддя Ю.О. Твердохліб