Провадження № 22-ц/801/2248/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 рокуСправа № 127/11647/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Оніщука В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №127/11647/24 за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Слізяк Мар`яни Миколаївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року,яке ухвалила суддя Бессараб Н.М. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 06 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, мотивуючи його тим, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надає населенню послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року відмовлено у видачі судового наказу по справі №127/17816/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2022 року з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 36451,14 грн та 248,10 грн судового збору.

Житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач, забезпечується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідач за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2022 року заборгував за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 36451,14 грн. У добровільному порядку боржник сплатити борг відмовляється, у зв`язку з чим КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» несе матеріальні збитки, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міськогосуду Вінницької області від 02 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в сумі 36451,14 грн та понесені судові витрати в розмірі 3028 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Слізяк М.М. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в сумі 22357,98 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що в квитанціях, які містяться в матеріалах справи, зазначено період за який проводилась оплата та вид послуги за який здійснена оплата, а зарахування таких платежів за попередні періоди суперечить умовам укладених типових договорів та порушує вимоги статей 534, 629 ЦК України. Відтак вважає, що нарахування заборгованості за період з 01 листопада 2024 року по 30 червня 2024 року в розмірі 14093,16 грн є помилковою, а загальна сума до стягнення підлягає 22 357,98 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що з 16 січня 2014 року власником житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №370612021 від 20 березня 2024 року.

Належна на праві власності відповідачу ОСОБА_1 квартира забезпечується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Згідно з особовим рахунком № НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_1 є квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із виниклою заборгованістю за наданими позивачем послугами в помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у серпні 2022 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення вказаної заборгованості.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року (справа №127/17816/22) відмовлено Комунальному підприємству Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2023 року (справа №127/23496/22), яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання бездіяльності протиправною та скасування заборгованості в загальному розмірі 135162,20 грн відмовлено.

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в позові просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період 01 січня 2021 року по 30 червень 2022 року в сумі 36451,14 грн.

Згідно з оборотної відомості за період з 01.2021 по 06.2022 за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с.75) вбачається, що станом на 01 січня 2021 року (початок спірного періоду) заборгованість відповідача за централізоване теплопостачання складала 113243,76 грн (сальдо на 01.2021 колонка 2 оборотної відомості). Протягом спірного періоду (з 01 січня 2021 року по 30 червня 2022 року) відповідач сплатив на рахунок позивача кошти в загальній сумі 77 083,74 грн (колонка 10 оборотної відомості).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. в справі №751/3840/15-ц).

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який на підставі норм чинного законодавства України у сфері теплопостачання (в тому числі протягом спірного періоду) та статті 534 ЦК України, дослідив ту обставину, що здійснені відповідачем платежі в загальній сумі 77083,74 грн, позивачем було зараховано в рахунок погашення заборгованості за централізоване теплопостачання за минулий період, тобто до січня 2021 року.

Судом встановлено, звернувшись до суду в квітні 2024 року з даним позовом, позивач додав до позовної заяви оборотну відомість період з 01.2021 по 06.2022 за особовим рахунком № НОМЕР_1 з обнуленим сальдо (відображенням суми заборгованості) на початок січня 2021 року, згідно з якою заборгованість відповідача складає 36451,14 грн, оскільки здійснені відповідачем платежі протягом спірного періоду зараховані в рахунок погашення заборгованості за минулий період.

З доданих до відзиву на позовну заяву копіях єдиних рахунків за надані житлово-комунальні та інші послуги за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що станом на січень 2021 року відображався розмір заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги в загальному розмірі 113243,76 грн, що кореспондується з відомостями оборотної відомості за період з 01.2021 по 06.2022 за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с.75), яка підписана повноважним представником, а тому відсутні підстави вважати вказану оборотну відомість неналежним або недостовірним доказом.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в тому, що у відповідача наявна заборгованість в розмірі лише 22357,98 грн, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач сплачував заборгованість, яка становила 113243,76 грн, та борг погашався за минулий період.

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» своєчасно та у належній якості надає послуги з централізованого теплопостачання, протилежного відповідач не довів.

Надані позивачем оборотні відомості та розрахунок заборгованості суд визнає належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження існування у відповідача заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі зазначеному в даному розрахунку.

Відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, власного розрахунку наявної заборгованості або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

У матеріалах справи відсутні докази про не надання послуг постачання теплової енергії відповідачу.

Відтак доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 36451,14 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Слізяк Мар`яни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Оніщук В.В.