Справа № 473/433/24
"13" березня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю: секретаря судового засідання Багрін І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
у січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим в його інтересах адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 150 298 грн. 27 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 грудня 2020 року між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою від 03 грудня 2020 року.
За умовами договору ОСОБА_2 отримала від позивача в борг грошові кошти в сумі 141 000 грн. 00 коп. (еквівалент 4900 доларів США) та зобов`язалася повернути борг у строк до 01 січня 2021 року.
Посилаючись на те, що відповідачка ухилилася від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення коштів, позивач просив стягнути з неї:
- борг за договором позики від 03 грудня 2020 року в розмірі 146 072 грн. 16 коп. (еквівалент 3900 доларів США на час звернення з позовом до суду, з урахуванням часткового повернення боргу в розмірі 1 000 доларів США);
- проценти на підставі ст. 625 ЦК України за період з 08 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року) в розмірі 4 226 грн. 11 коп.
В судове засіданні представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Вуїв О.В. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою від 03 грудня 2020 року.
За умовами договору ОСОБА_2 отримала від позивача в борг грошові кошти в сумі 141 000 грн. 00 коп. (еквівалент 4900 доларів США) та зобов`язалася повернути борг у строк до 01 січня 2021 року.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законом, зокрема з договорів та інших правочинів.
З положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ст.1051 ЦК України).
Зі змісту розписки від 03 грудня 2020 року вбачається воля сторін на укладення саме договору позики. Цією розпискою підтверджено фактичне отримання відповідачкою від позивача коштів у розмірі 141 000 грн. 00 коп., а також встановлено строк повернення позики.
Таким чином, між сторонами дійсно виникли відносини позики.
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачка в рахунок повернення боргу за вищевказаним договором позики 07 березня 2021 року сплатила позивачу 1000 доларів США.
Разом з тим, за умовами укладеного між сторонами договору позики, відповідачка отримала в борг від позивача грошові кошти в національній валюті України. Умов щодо повернення суми позики в гривні, що еквівалентна 4 900 доларів США за курсом на день платежу договір позики не містить.
Положення ч.ч. 1-3 ст.1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Крім цього, згідно ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст.1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 113 243 грн. 60 коп. (141 000 27 756,40 (еквівалент 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 07.03.2021, повернутих позивачкою) боргу за договором позики.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За такого, з відповідачки на користь позивача належать до стягнення проценти, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, за період з 08 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 3 276 грн. 31 коп. (113 243,60 х 3 % /365 х 352).
Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідачки, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (78 %), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 1 172 грн. 33 коп.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , борг за договором позики від 03 грудня 2020 року в розмірі 113 246 (сто тринадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 60 коп., проценти відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 08 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 3 276 (три тисячі двісті сімдесят шість) грн. 31 коп., а всього 116 519 (сто шістнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 91 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 1 172 (одна тисяча сто сімдесят дві) грн. 33 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В. Лузан