Провадження № 2/727/139/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.,

за участі: секретарем судового засідання: Рудій І.В.,

за участі : представника відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що він з відповідачем ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2011 р. по 17 12 2019 р.

Вказує, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачем та перебувають на його утриманні. Зазначає, що на сьогоднішній день усі обов`язки по матеріальному забезпеченню та вихованню дітей несе самостійно.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Враховуючи викладене в позовній заяві просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утриманя неповнолітніх дітей в розмірі 3000 гривень на кожну дитину.

Рух справи та доводи сторін в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 22.12.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб; відповідачем у встановлений судом строк не подано відзив; заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Позивач в судове засідання, не з`явилась, однак представник позивача, адвокат Паланійчук В.П., спрямував до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути у їх відсутність.

Представник відповідача адвокат Боднарюк Г.В. у судове засідання з`явився, заперечував позовні вимоги в повному обсязі, надав до суду копію укладено між сторонами договору щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та утримання дитини. Просив відмови в задоволені позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії № НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про народження серії № НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 грудня 2019 року, шлюб укладений 10 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було розірвано. (а.с. 10).

Згідно наданого договору укладеного між позивачем та відповідачем щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та утримання дитини від 13 листопада 2019 року, який у відповідності до ст. 189 СК України укладено у письмовій формі і нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. за реєстровим №11769 (далі - Договір).

Відповідно до вказаного договору, а саме: Пункту 3 права та обов`яки сторін, сторонами було визначено зобов`язання батька та мати, відповідно до пункту 3.1.1 утримувати дітей матеріально забезпечувати їх фінансово всім необхідним самостійно, піклуватися про здоров`я дітей, брати участь у вихованні дітей забезпечити дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін, є обов`язком саме батька.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав.

У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлені в засіданні обставини справи, перевірка їх доказами, застосовані норми права і висновки суду.

Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статею 182 ч.2 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, передбачено ст. 80 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням наведених вимог закону, зважаючи на пояснення представника відповідача, та дослідженого письмового договору, позивачем до суду не надано жодного доказу в підтверження обставин викладених в позовній заяві, суд приходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, на які посилається позивач у позовній заяві та які входять до предмету доказування.

Між тим слід зазначити, що статею 180 СК України унормовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 177 СК України визначено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Частиною 8 статті 177 СК України передбачено, що після припинення управління батьки зобов`язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього.

Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), за ст. 31 ЦК України наділяється частковою цивільною дієздатністю та набуває прав самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. У віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років фізична особа набуває неповну цивільну дієздатність.

Таким чином, певні права та обов`язки батьків припиняються раніше, у той час як обов`язок щодо утримання залишається до досягнення повноліття.

Різні часові рамки закладено самим законодавцем та залежить в першу чергу від виникнення відповідних прав та обов`язків дитини. З урахуванням зазначеного погодження сторонами умови про дію Договору до повного виконання зобов`язань узгоджується з вимогами законодавства, враховує особливості набуття самою дитиною відповідних прав, і припиненням відповідних обов`язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Отже відповідно до вказаної норми між сторонами було досягнуто домовленості щодо виховання та матеріального забезпечення дітей відповідно до укладеної між ними угоди. Дослідивши зміст договору та заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши предмет та підстави позову, суд приходить до наступного.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 180, 181, 182, 192 Сімейного кодексу України, ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 264, 265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 березня 2024 року.

Суддя П.С. Гавалешко