ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17588/24

Провадження № 22-ц/4820/2080/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2024 року (суддя Павловська А. А., повне судове рішення складено 01.10.2024) у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

24 червня 2024 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року у справі № 686/13188/21 поданий ним позов до Держави Україна (представник: Офіс Генерального прокурора) про відшкодування шкоди було частково задоволено та стягнуто з Держави України на його користь 500 грн компенсації моральної шкоди і 10 грн майнової шкоди. Внаслідок умисного, зухвалого невиконання зазначеного судового рішення йому спричинено моральну шкоду, оскільки порушено його право на мирне володіння майном відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому позивач просив стягнути на відшкодування моральної шкоди 20000000 гривень.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2024 року в позові відмовлено.

ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що суд першої інстанції не захистив його порушених прав на справедливий суд та мирне володіння майном, не забезпечив належного відшкодування, а відтак не виконав мети цивільного судочинства.

У відзиві Міністерство юстиції України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається на те, що Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у справі, а позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення протиправних дій відповідачем щодо нього, а також завдання такими діями моральної шкоди.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу не визнала.

Позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини 1 статті 255 ЦПК України).

Колегія судів вважає, що у зв`язку з наявністю судового рішення, яке набрало законної сили та яким вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду у справі № 686/13188/21, позивач в частині вимог просить повторно вирішити спір.

Установлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року у справі № 686/13188/21 позов ОСОБА_2 до Держави Україна (представник: Офіс Генерального прокурора), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, про відшкодування шкоди частково задоволено позов і стягнуто з Держави України на користь ОСОБА_2 500 грн компенсації моральної шкоди, 10 грн майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 січня 2022 року скасовано. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року залишено в силі.

На підставі цього рішення 12 грудня 2022 року суд видав виконавчий лист № 686/13188/21, який позивач пред`явив до примусового виконання до Відділу примусового виконання Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

16 квітня 2024 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що зроблена відмітка у виконавчому листі, копію якого надав ОСОБА_2 .

На теперішній час рішення суду не виконано.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 зазначила, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір» (у цій постанові ЦПК України у редакції до грудня 2017 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Позивач звертався до суду з позовом до відповідача в особі Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок невиконання судового рішення у справі № 686/13188/21.

Так, у справі № 686/13195/23 ОСОБА_2 29 травня 2023 року пред`явив позов до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про стягнення 5000000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення суду у справі № 686/13188/21.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

З аналізу вказаного судового рішення вбачається, що підставою цього позову ОСОБА_2 є порушення його права при невиконанні рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2021 року у справі № 686/13188/21, яким стягнуто з Держави України на користь ОСОБА_2 500 грн компенсації моральної шкоди і 10 грн майнової шкоди.

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну внаслідок невиконання рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2021 року у справі № 686/13188/21 і порушення його права на мирне володіння майном.

Зі змісту вимог і судового рішення у вказаній справі вбачається, що позивач не зазначав конкретний період часу, коли йому була заподіяна моральна шкода.

Тому апеляційний суд виходить з того, що заподіяння моральної шкоди мало місце з часу набрання рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2021 року у справі № 686/13188/21 законної сили 23 листопада 2022 року по пред`явлення позову.

У справі № 686/13195/23 позовна заява від 29 травня 2023 року подана до суду 29 травня 2023 року.

Враховуючи те, що у справі, яка переглядається, позивач просить стягнути моральну шкоду за ввесь період невиконання судового рішення у справі № 686/13188/21, у тому числі з 23 листопада 2022 року (з дня ухвалення постанови Верховного Суду від 23.11.2022) по 29 травня 2023 року (день подання позовної заяви у справі 29 травня 2023 року у справі № 686/13195/23), колегія суддів вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі в указаній частині позовних вимог. При цьому виходить з того, що зміна позивачем розміру стягнення, обраного, як зазначено у позовній заяві, на власний розсуд, за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Рішення суду в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у період часу з 23 листопада 2022 року по 29 травня 2023 року, необхідно скасувати та закрити провадження у справі в частині цих вимог.

Рішення суду першої інстанції про відмову в позові в решті вимог (заподіяння моральної шкоди у період з 30 травня 2023 року по 24 червня 2024 року (день подання позовної заяви у справі, що переглядається)) ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог і реалізацією права на відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями частини 1, 3, 5 та пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом частини 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

Саме на позивача у деліктних правовідносинах покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.

Сам лише факт невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про заподіяння моральної шкоди, про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення у справі № 686/13195/23 у період з 30 травня 2023 року по 24 червня 2024 року.

Позивач не надав жодного доказу на підтвердження розміру шкоди 20000000 гривень.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення у справі.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду у такій категорії справ, оскільки для доведення позову про відшкодування шкоди позивач має довести наявність складових цивільно-правової відповідальності. У конкретній справі процес доказування, а відповідно й правозастосування, може бути різним.

Керуючись статтями 374, 375, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2024 року в частині відмови в позові ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди, заподіяної у період часу з 23 листопада 2022 року по 29 травня 2024 року, скасувати та закрити провадження у справі в частині цих вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта