Провадження № 22-ц/801/494/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 рокуСправа № 127/32741/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/32741/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2024 року, яке ухвалив суддя Воробйов В.В. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 12 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 09 червня 2021 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Агробудівельний альянс» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Опель д.н.з. НОМЕР_1 .

11 січня 2022 року в м. Вінниця сталася ДТП за участю транспортного засобу Опель д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Рено д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Опель. Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України.

На підставі заяви потерпілої особи позивачем складено:

- страховий акт №00490173 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 43651,11 грн;

- страховий акт №00490173 доплата та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 16279,03 грн, а всього 59930,14 грн.

До страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Опель.

Позивач зазначає, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця була застрахована в АТ «СК «Країна» та ліміт відповідальності становить 130000 грн, франшиза - 0,00 грн. Останнє виконало своє зобов`язання сплативши позивачу 32787,39 грн згідно з ПД №4737 від 31 травня 2022 року та 6837,19 грн згідно з ПД №13335 від 21 вересня 2022 року, а всього 39624,58 грн. Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Таким чином, просить суд стягнути з відповідача на його користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20305,56 грн, а також судовий збір в розмірі 2684 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його неправомірним, незаконним та необґрунтованим, містить невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» просила скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 лютого 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що 11 січня 2022 року о 20:05 год в м. Вінниці по вул. А. Первозванного, 26, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Оpel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року в справі №127/2278/22, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки Оpel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, з 14 червня 2017 року є ТОВ «Агробудівельний альянс «АСТРА».

Перелік пошкоджень транспортного засобу Оpel Vivaro, вказаний у акті огляду транспортного засобу від 13 січня 2022 року, згідно з яким підлягають заміні: ліве дзеркало заднього виду, передні ліві двері, накладка дверей лівих, передній лівий підкрилок арка колісна ліва, а також фарбування передніх лівих дверей.

На момент вчинення ДТП 11 січня 2022 року, ОСОБА_3 керував автомобілем Оpel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Агробудівельний альянс «АСТРА», яке застрахувало свою відповідальність в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» за договором добровільного страхування транспортних засобів №011071/4011/0000006 від 09 червня 2021 року.

Крім того, цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «СК «Країна» згідно з полісом №005264817. Ліміт відповідальності страховика становить 130000 грн, франшиза 0,00 грн.

13 січня 2022 року ТОВ «Агробудівельний альянс «АСТРА» звернулось до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про подію з ознаками страхового випадку, в якій просила виплатити страхове відшкодування на ТОВ «Автомир Колор».

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» було складено два страхові акти, а саме:

- страховий акт №00490173 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 43651,11 грн;

- страховий акт №00490173 доплата та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 16279,03 грн, а всього 59930,14 грн.

Виплата страхового відшкодування було здійснено позивачем на рахунок ТОВ «Автомир Колор» в розмірі 43651,11 грн та 16279,03 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 27 січня 2022 року №005287 та від 15 червня 2022 року №028933.

АТ «СК «Країна» сплатила позивачу загальну суму 39624,58 грн, що підтверджується платіжним доручення №4737 від 31 травня 2022 року на суму 32787,39 грн та платіжним дорученням №13335 від 21 вересня 2022 року на суму 6837,19 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у АТ «СК «КРАЇНА» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № 005264817, тому позивач мав звернутись до АТ «СК «КРАЇНА» про доплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик АТ «СК «КРАЇНА» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами 1 та 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовіднсин, (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Статтею 980 ЦК України встановлено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону № 85/96-ВР.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (ст. 28 Закону N 1961-ІV ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 та 4 ст. 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Верховний Суд у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 вказав, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суд, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру має виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У даній справі позивачем документально підтверджено вартість матеріального збитку автомобіля марки «Оpel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, яка була визначена ТОВ «Автомир Колор», що становить 59930,14 грн, та оплату такого ремонту ПАТ «СК «Уніка».

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «СК «Країна» згідно з полісом №005264817, ліміт відповідальності страховика становить 130000 грн, франшиза 0,00 грн, а розмір шкоди, що завдана власнику транспортного засобу «Оpel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 59930,14 грн, що не перевищує ліміту відповідальності згідно цього полісу, тому у даному випадку у відповідача ОСОБА_1 відсутній обов`язок відшкодовувати шкоду у заявленому позивачем розмірі 20305,56 грн, а такий обов`язок покладається на страхову компанію, у якій він застрахував свою відповідальність як власник наземного транспортного засобу, тобто на АТ «СК «Країна».

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування (у даному випадку - ПрАТ «СК «Уніка»), може реалізувати право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (АТ «СК «Країна»).

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно Закону № 1961-IV, є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 369/8675/16-ц вказав, що непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону № 1961-IV, є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Таким чином, ПрАТ «СК «Уніка», отримавши страхове відшкодування від АТ «СК «Країна» не у повному розмірі, повинно було звернутись з позовом до останнього, а не з позовом безпосередньо до відповідача ОСОБА_1 , ці страхові компанії мають насамперед вирішити спір між собою в межах установленого ліміту страхової відповідальності, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, що зроблені ним у постановах від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19 та від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Міхасішин І.В.

Стадник І.М.