БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1007/4261/2012 провадження № 4-с/361/7/24
У Х В А Л А

«05» березня 2024 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у зведеному виконавчому провадженні № 61544637,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою, в якій просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у зведеному виконавчому провадженні № 61544637 до складу якого входять виконавчі провадження

№ 48915657 та № 47871205 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що полягає у не вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження та скасування арешту, накладеного на спеціальний рахунок; зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у зведеному виконавчому провадженні № 61544637 до складу якого входять виконавчі провадження № 48915657 та № 47871205 вирішити питання про закінчення зведеного виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у зведеному виконавчому провадженні № 61544637 до складу якого входять виконавчі провадження

№ 48915657 та № 47871205 зняти арешти зі спеціального банківського рахунку

№ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритий в АТ «КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , на який зараховуються кошти цільового призначення.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 61544637 до складу якого входять виконавчі провадження

№ 48915657 та № 47871205 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер стягувач ОСОБА_2 .

На підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню в разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

06 вересня 2023 року боржником подано до Відділу заяву про закриття зведеного провадження. Разом з тим, подана заява проігнорована, постанови про закінчення виконавчого провадження не винесено, вжиті арешти не скасовані.

У судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання представника не направив, на зобов`язання суду щодо надання належним чином завіреної копії зведеного виконавчого провадження до суду не відреагував.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 61544637 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових сум, до якого входять виконавче провадження № 48915657 з виконання виконавчого листа від 16 вересня 2014 року № 1007/4261/2012, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 755 000 доларів США, 00 центів, що розміщені на ім`я ОСОБА_1 на банківських рахунках ПАТ «Сведбанк» та/або ПАТ «Промінвестбанк» та виконавче провадження № 47871205 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області

№ 1007/4261/2012 від 16 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, що розміщені на ім`я ОСОБА_1 на банківських рахунках у ПАТ «Промінвестбанк» в сумі 5 000 грн. 00 коп., 401 000 грн. 00 коп. на загальну суму 406 000 грн. 00 коп., а також грошові кошти в сумі 81 000 доларів США 00 центів, 11 500 доларів США

00 центів, 11 600 доларів США 00 центів, 20 000 доларів США 00 центів на загальну суму

124 160 доларів США 00 центів.

У ході здійснення виконавчого провадження № 47871205 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нікітіною М.О. при примусовому виконанні виконавчого листа

№ 1007/4261/2012, виданого 16 вересня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 23 147 824 грн. 80 коп., про що свідчить постанова про арешт коштів боржника від 21 липня 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Рівне Рівненського району Рівненської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Гощанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів).

06 вересня 2023 року представник боржника ОСОБА_1 адвокат Лантух Я.В. звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про закінчення виконавчого провадження, в якій просив зведене виконавче провадження № 61544637 до складу якого входять виконавчі провадження

№ 48915657 та № 47871205 закінчити та винести постанову про закінчення виконавчого провадження і вчинити всі необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Таким чином, смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньої особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Статтями 1216, 1218 (далі ЦК України) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

21 лютого 2024 року до суду надійшла заява від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

З інформації наданої Першою броварською державною нотаріальною конторою Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вбачається, що державним нотаріусом Першої броварської державної нотаріальної контори 25 травня 2022 року відкрито спадкову справу № 255/2022 до майна померлого ОСОБА_2 . Згідно з даними, наявними в спадковій справі спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийняли: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

11 січня 2023 року, 14 березня 2023 року та 29 березня 2023 року спадкоємцям ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало померлому ОСОБА_2 .

У даному випадку виконання обов`язків стягувача у зведеному виконавчому провадженні № 61544637 до складу якого входять виконавчі провадження № 48915657 та № 47871205 допускають правонаступництво. Отже виконавче провадження не може бути закінчено на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, скарга у цій частині є необґрунтованою.

Щодо вимоги про зняття арешту зі спеціального банківського рахунку, відкритого в

АТ «КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , на який зараховуються кошти цільового призначення, то суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом N 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому, відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно частини першої статті 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті

59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Правові висновки аналогічного змісту викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20.

Між тим, у справі відсутні докази інформування державного виконавця як банківською установою, так і ОСОБА_1 про номер рахунку, відкритий у банку та на який перераховуються її пенсійні виплати.

З постанови державного виконавця від 21 липня 2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом та належать боржнику

ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 23 147 824 грн.

80 коп.

За таких обставин, саме банк отримавши зазначену постанову державного виконавця про арешт коштів, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен був визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, був зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання. Дії банку скаржник не оскаржував. Ні банк, ні скаржник до державного виконавця не зверталися, підтверджуючих документів накладення арешту на пенсійний рахунок йому не надавали.

Крім того, з довідки від 12 липня 2023 року, виданої АТ «КБ «ПриватБанк», вбачається, що ОСОБА_1 станом на 12 липня 2023 року має в АТ «КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ), на яку отримує пенсійні виплати, також на вказану карту рахунок може бути зараховано будь-яку виплату (переказ). ОСОБА_1 не позбавлена можливості відкритий інший рахунок, на який виключно будуть перераховуватися виключно пенсійні виплати.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даної скарги з підстав її необґрунтованості.

На підставі викладеного та керуючись статтями 260, 227, 451 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

у х в а л и в:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин