ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2484/22Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/339/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 ,

представник апелянта ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 601/2484/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат КУШКА Олександр Михайлович, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року (ухвалене суддею Білосевич Г.С., дата складення повного тексту судового рішення 02 січня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради Тернопільської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_6 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович, звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради Тернопільської області (далі - КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що 22 грудня 2022 року в іншій цивільній справі №601/1835/22 представником позивача одержано відзив на позовну заяву КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, з якого стало відомо, що з 05 жовтня 2022 року позивача звільнено з посади медичного директора наказом №200-к від 04 жовтня 2022 року, який нібито міститься в матеріалах вказаної справи. 29 грудня 2022 року у вказаній справі представником позивача одержано копію обумовленого наказу, у відповідності до якого позивача звільнено на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул, що мав місце з 27 вересня по 04 жовтня 2022 року. Позивач вважає, що вказане звільнення є незаконним, так як він був відсутній на роботі у вказаний в наказі період з поважних причин, оскільки хворів, а стан його здоров`я перешкоджав можливості прибути на робоче місце та виконувати свої посадові обов`язки. Так, 23 вересня 2022 року позивач звернувся за медичною допомогою до лікаря ОСОБА_7 , яка після огляду позивача поставила останньому діагноз «хронічна лівобічна люмбоішалгія вертеброгенного походження зі стійким больовим синдромом і статодинамічними розладами». Внаслідок стійкого больового синдрому та статодинамічних розладів позивач не міг нормально пересуватись, йому було відкрито листок непрацездатності, про що направлено на мобільний телефон позивача відповідне СМС-повідомлення та усно проінформовано лікарем ОСОБА_7 . Таким чином, явці позивача на роботу у зазначений в оскаржуваному наказі період перешкоджали істотні обставини, які не могли бути усунуті позивачем. Крім того, напередодні погіршення свого стану здоров`я, позивач, який є особою з інвалідністю 3-ї групи, звертався до відповідача 21 вересня 2022 року із заявою про надання йому обов`язкової відпустки на 30 календарних днів без збереження заробітної плати на підставі ст.25 Закону України «Про відпустки», однак у наданні такої позивачу безпідставно відмовлено, що є предметом розгляду у справі № 601/1835/22. При цьому, у наданні відпустки позивачу відмовлено не уповноваженою на те особою, ОСОБА_1 , який призначений виконуючим обов`язки директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради на підставі рішення Кременецької міської ради №3988 від 01 вересня 2022 року, яка не є органом управління, уповноваженим призначати виконуючого обов`язки керівника. Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі №500/3310/22. За наведених обставин ОСОБА_1 , який прийняв наказ №200-к від 04 жовтня 2022, також не був уповноважений на звільнення позивача.

Окрім того, внаслідок незаконного звільнення позивач зазнав істотних душевних хвилювань, що зумовило погіршення стану його здоров`я. Позивач вимушений докладати зусиль для відновлення втрачених життєвих зв`язків, зумовлених незаконним звільненням. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди позивач виходив з характеру протиправної поведінки відповідача, обставин, за яких мало місце звільнення, зусиль, які доклав позивач для відновлення своїх порушених прав, характеру втрачених зв`язків, стану здоров`я, тому позивач просив стягнути із відповідача на його користь 50000 грн спричиненої моральної шкоди.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради № 200-к від 04 жовтня 2022 року;

- поновити ОСОБА_6 на роботі на посаді медичного директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради;

- стягнути з КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради на користь ОСОБА_6 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради на користь ОСОБА_6 50000 грн моральної шкоди.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Скасовано наказ КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради №200-к від 04 жовтня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_6 , медичного директора КНП «Кременецька опорна лікарня», з 05 жовтня 2022 року за прогул, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України».

Поновлено ОСОБА_6 на посаді медичного директора комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради з 05 жовтня 2022 року.

Стягнуто з КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради на користь ОСОБА_6 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 472710.15 грн, без вирахування податків і обов`язкових платежів, що мають справлятися при виплаті заробітної плати, та 5000 грн спричиненої моральної (немайнової) шкоди.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 (далі - апелянт), як особа, яка не брала участі у справі, яка вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, в інтересах якого діє адвокат Кушка Олександр Михайлович, подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час розгляду даної справи в суді ОСОБА_1 перестав виконувати обов`язки директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради у зв`язку із призначенням на іншу посаду у тому ж лікувальному закладі. Після винесення оскаржуваного рішення апелянтом отримано лист від теперішнього директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради ОСОБА_8 про те, що враховуючи ту обставину, що незаконний наказ №200-к від 04 жовтня 2022 року про звільнення ОСОБА_6 видав в.о. директора ОСОБА_1 , то після проведення виплат за вказаним судовим рішенням на користь позивача, КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради звернеться до суду з позовом до апелянта, як до посадової особи, що видала незаконний розпорядчий документ, про стягнення в регресному порядку виплат, проведених на виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року у справі №601/2484/22.

На думку апелянта, зібрані у справі докази, які надані позивачем та на які спирається суд, не є поважними, з огляду на строк відсутності позивача на роботі, без повідомлення про причини такої відсутності. Так, позивач був відсутній на робочому місці з 23 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року, не повідомивши роботодавця про причини такої відсутності та без доказів, що він весь час лікувався. Про факт погіршення стану свого здоров`я позивач повідомив у позовній заяві, яка була подана до Кременецького районного суду Тернопільської області лише в грудні 2022 року.

З огляду на вищевикладене, апелянт вважає, що рекомендації по лікуванню хвороби ОСОБА_6 не є доказом проведення такого лікування, так як не є доказом того, що саме в цей момент погіршення стану здоров`я позивач не міг виконувати свої функціональні обов`язки, не міг з`явитись на робоче місце чи повідомити роботодавця в телефонному режимі про стан свого здоров`я та не можливість приступити до виконання своїх обов`язків.

Також, судом першої інстанції під час розгляду даної справи помилково взято до уваги висновок комісії КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, відповідно до якого, комісія, що проводила службове розслідування за заявою ОСОБА_6 , поданою 23 грудня 2023 року, тобто через рік після звільнення позивача, оскільки судом не допитано членів цієї комісії з приводу того, чи є у них достатній рівень медичних знань для визначення того, чи міг позивач, за станом здоров`я виконувати покладені на нього трудові обов`язки в період з 23 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року.

Крім того, судом першої інстанції не досліджено причин та умов, які б не давали змоги позивачу, повідомити роботодавця про свій стан здоров`я та не можливість виконувати трудові обов`язки на протязі більш як десяти днів.

У мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду зазначено, що наказ відповідача, відповідно і його дії при винесенні наказу, не є протиправними, а натомість лікарем ОСОБА_7 допущені помилки в надані медичної допомоги ОСОБА_6 , однак в резолютивній частині рішення судом скасовано наказ про звільнення позивача, що свідчить про невизначеність судової позиції та дозволяє двояко розуміти рішення суду.

У зв`язку з наведеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

15 березня 2024 на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивача адвоката Авдєєнка Владислава Валерійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що в ОСОБА_1 , як особи, що ухвалила спірний наказ про звільнення позивача, була відсутня інформація про причини неявки позивача у зазначений період на роботу, тобто апелянт, не був переконаний у відсутності поважних причин у позивача для неявки на роботу.

Зазначає, що апелянт, як керівник КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, не з`ясував причин відсутності позивача на робочому місці у вказаний період, однак хибно вважав, що таких причин немає або що вони неповажні, що призвело до ухвалення ним передчасного та необґрунтованого наказу про звільнення позивача з роботи.

Оскільки позивачу протиправно не було видано листок непрацездатності лікарем ОСОБА_7 , позивач доводив наявність своєї непрацездатності іншими об`єктивними доказами - записами лікаря в карті амбулаторного хворого, даними аналізів, протоколами лікування, даними інструментальних досліджень, які вказували на наявність у позивача захворювання у спірний період, що перешкоджало йому виконувати трудові обов`язки. Більше того, позивач повідомляв КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради про неможливість виконання ним трудових обов`язків внаслідок хвороби.

Звертає увагу на те, що на час подання позову у справі апелянт виконував обов`язки керівника КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, однак не подавав будь-яких клопотань про витребування доказів, виклик свідків та не подавав до суду амбулаторної картки позивача. Апелянт достеменно знав про розгляд відповідної справи, однак не заявив клопотання перед судом про залучення його до участі у справі як третьої особи. Апелянт не заявив будь-яких клопотань про долучення нових доказів чи їх дослідження в суді апеляційної інстанції. Таким чином, апелянт позбавлений правових підстав стверджувати, що судом не було в повній мірі досліджено обставини справи або суд не сприяв сторонам у дослідженні певних доказів.

Повідомляє, що орієнтовний розмір судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, які очікує понести сторона позивача, становить 15000 грн. Докази, що обґрунтовують розмір судових витрат будуть подані після прийняття судом рішення по суті.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кушка Олександр Михайлович, апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник позивача адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович, проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до рішення Кременецької міської ради від 01 вересня 2022 року №3988 вбачається, що з 02 вересня 2022 року виконання обов`язків директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради тимчасово покладено на ОСОБА_1 (т.1 а.с.11).

Посадовою інструкцією від 24 червня 2020 року, затвердженою директором КНП «Кременецька районна комунальна лікарня» Кісіль П.В., визначено завдання, права, обов`язки та відповідальність медичного директора ОСОБА_6 (т.1 а.с.71-74).

Відповідно до п.п.5.9, 5.10 посадової інструкції, ОСОБА_6 повинен знати правила ділового етикету та медичної етики й деонтології, а також сучасні засоби комунікацій та зв`язку.

Відповідно до пункту 7.3 посадової інструкції вбачається, що роботу медичного директора оцінює директор лікарні за підсумками роботи, на підставі якісних та кількісних показників медичного обслуговування в лікарні, дотримання правил внутрішньо трудового розпорядку, морально-етичних норм та виконання обов`язків, визначених цією посадовою інструкцією.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 09 листопада 2018 року, ОСОБА_6 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання (т.1 а.с.8).

Згідно листа-відповіді КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради №995 від 22 вересня 2022 року вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_6 про відпустку без збереження заробітної плати, яка була зареєстрована у журналі №1281 від 21 вересня 2022 року, адміністрація КНП «Кременецька опорна лікарня» повідомила, що згідно Закону України «Про організацію трудових відносин у період дії воєнного стану п.2 ст.12 (2136-ХІ), у наданні відпустки без збереження заробітної плати, відмовлено (т.1 а.с.55).

23 вересня 2022 року ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою до лікаря ОСОБА_7 , якою 23 вересня 2022 року створено медичний висновок про непрацездатність В8Н9-24АТ-ВЕ3Х-ЕА8К; створено медичний висновок про непрацездатність Е9МЕ-НТ7М-ЕР9Н-34АМ, який згодом був скасований та створено медичний висновок про непрацездатність К7ВМ-58РТ-АМС8-47КТ (т.1 а.с.6-7).

Згідно інформації стосовно звернення ОСОБА_6 по медичку допомогу 23 вересня 2022 року вбачається, що статус амбулаторної медичної допомоги - завершений 23 вересня 2022 року о 15:26 год (т.1 а.с.178-178).

Із доповідної від 27 вересня 2022 року та акту №1 від 27 вересня 2022 року слідує, що 27 вересня 2022 року медичний директор КНП «Кременецька опорна лікарня» ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці та на території підприємства КНП «Кременецька опорна лікарня» протягом усього робочого дня, з 08:00 до 16:45 год (за своїм основним місцем роботи) (т.1 а.с.40-41, 57).

Згідно наказу № 122/3-од від 28 вересня 2022 року, в.о. директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Шаюком Юрієм Андрійовичем наказано провести службове розслідування за фактом відсутності на робочому місці без поважних причин медичного директора ОСОБА_6 та для проведення службового розслідування створено комісію (т.1 а.с.58-59).

Згідно акту №2 від 28 вересня 2022 року, акту №3 від 29 вересня 2022 року, акту №4 від 30 вересня 2022 року, акту №5 від 30 жовтня 2022 року, акту №6 від 04 жовтня 2022 року вбачається, що у відповідні дні ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці та на території підприємства КНП «Кременецька опорна лікарня» протягом усього робочого дня, з 08:00 до 16:45 год (за своїм основним місцем роботи), на телефонні дзвінки за його номером телефону НОМЕР_2 останній не відповідав (т.1 а.с.61-65).

Комісією з службового розслідування, що створена наказом в.о. директора КНП «Кременецька опорна лікарня» ОСОБА_1 , 28 вересня 2022 року здійснено виїзд за адресою місця проживання медичного директора ОСОБА_6 з метою встановлення причини відсутності останнього на роботі та відібрання у нього письмових пояснень, що стверджується актом від 30 вересня 2022 року (т.1 а.с.38-39).

Із листа КНП «Кременецька опорна лікарня» № 1012 від 28 вересня 2022 року та акту про відмову від надання письмових пояснень від 04 жовтня 2022 року слідує, що працівниками КНП «Кременецька опорна лікарня» складено акт про те, що з 27 вересня по 04 жовтня 2022 року медичний директор КНП «Кременецька опорна лікарня» ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці та на території підприємства. З метою з`ясування причин відсутності ОСОБА_6 на його адресу направлений лист № 1012 від 28 вересня 2022 року з вимогою надання письмових пояснень. Крім того, ОСОБА_6 неодноразово телефонували, однак він не відповідав. Станом на 04 жовтня 2022 року ні усних, ні письмових пояснень ОСОБА_6 не надав (т.1 а.с.66, 68).

Комісією із службового розслідування за фактом не виходу на роботу без поважних причин (прогулу) медичного директора КНП «Кременецька опорна лікарня» ОСОБА_6 вирішено, що в діях медичного директора КНП «Кременецька опорна лікарня» ОСОБА_6 наявний склад дисциплінарного правопорушення, що виразилось у порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Кременецька опорна лікарня», які затверджені 22 січня 2021 року, а саме п.3.1.3, п.3.1.4. Матеріали службового розслідування передати в.о. директора КНП «Кременецька опорна лікарня» для вирішення питання про притягнення медичного директора ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності, встановленої законодавством або звільнення, що стверджується протоколом №1 від 04 жовтня 2022 року (т.1 а.с.69-70)

Згідно наказу в.о. директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Шаюка Юрія Андрійовича №200-к від 04 жовтня 2022 року, звільнено ОСОБА_6 , медичного директора КНП «Кременецька опорна лікарня», з 05 жовтня 2022 року за прогул, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Підстава: матеріали службового розслідування, акти про невихід на роботу (т.1 а.с.53).

КНП «Кременецька опорна лікарня» направлено на адресу ОСОБА_6 повідомлення про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів КНП «Кременецька опорна лікарня», що стверджується повідомленням № 1042 від 05 жовтня 2022 року (т.1 а.с.54).

Із висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи Ігоря Юхимця №900 від 24 жовтня 2023 року слідує, що згідно з наданою НСЗУ інформацією лікар ОСОБА_7 при зверненні ОСОБА_6 23 вересня 2022 року по медичну допомогу встановила йому діагноз: «Ураження попереково-крижових корінців, не класифіковані в інших рубриках (G54.4)». Відсутність у даному документі вичерпних відомостей про ушкодження, результати лабораторних та клініко-інструментальних досліджень не дозволяє об`єктивно та обґрунтовано підтвердити чи спростувати поставлений діагноз. При цьому слід наголосити, що підхід до діагностики та оцінки ушкоджень, різних хворобливих станів у лікарів-лікувальників та експертів не однаковий, що випливає із їх завдань. Якщо лікуючий лікар може ставити діагноз лише на підставі скарг пацієнта і призначати симптоматичне лікування, то судово-медичний експертний підхід вимагає обов`язкової наявності об`єктивних, несумнівних ознак, які кладуться в основу обґрунтування клінічного діагнозу травми чи захворювання. Визначити тривалість лікування виходячи лише з поставленого діагнозу не можна: це залежить від природи і виразності основного захворювання (патологічного процесу), наявності супутніх захворювань і ускладнень, конституції і загального стану хворого та багатьох інших зовнішніх та внутрішніх чинників. Судово-медичних даних щодо призначення лікарем ОСОБА_7 усіх необхідних медичних обстежень та досліджень для встановлення обґрунтованого діагнозу ОСОБА_6 23 вересня 2022 року та їх проведення пацієнту у матеріалах, наданих для проведення експертизи, немає (т.1 а.с.201-205).

Із наказу директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Павла Кісіля №441-од від 25 грудня 2023 року слідує, що з метою з`ясування обставин, викладених у заяві ОСОБА_6 від 20 грудня 2023 року, щодо його безпідставного звільнення за прогул без поважних причин під час непрацездатності, наказано провести в період з 25 грудня 2023 року по 26 грудня 2023 року службове розслідування обґрунтованості звільнення ОСОБА_6 з посади медичного директора КНП «Кременецька опорна лікарня» та з метою проведення службового розслідування утворено комісію (т.2 а.с.6).

Згідно протоколу комісії від 26 грудня 2023 року, утвореної на підставі наказу директора КНП «Кременецька опорна лікарня» № 441-од від 25 грудня 2023 року, комісією встановлено наступні обставини:

23 грудня 2022 року ОСОБА_6 звернувся до лікарня-невролога ОСОБА_7 зі скаргами на болі в поперековому відділі хребта, що віддають в ліву ногу, затерпання в ній, затруднену ходу; хворіє більше 10-ти років, періодично лікується амбулаторно. Факт звернення зафіксований у карті амбулаторного хворого, а також в системі ЕСОЗ.

За результатами проведених обстежень лікарем-неврологом ОСОБА_7 встановлено ОСОБА_6 діагноз: хронічна лівобічна люмбоішіалгія вертеброгенного походження в стадії загострення з помірно вираженим больовим синдромом і статодинамічними порушеннями, про що здійснено запис до карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 . Призначено лікування: олфен 2.0 в/м, мускомед 2.0 в/м, мовіназа 1 таб 2 р/д, фастум гель. Інструментальне та лабораторне обстеження не призначалось.

Відкрито листок непрацездатності з 23 вересня 2022 року. Однак, лікарем-неврологом ОСОБА_7 в подальшому внесено запис в системі ЕСОЗ, у відповідності до якого попередні записи були анульовані.

На засіданні комісії 26 грудня 2023 року лікар-невролог ОСОБА_7 пояснила, що первинно оглянувши пацієнта 23 вересня 2022 року, створила е/запис в ЕСОЗ та створила МВТН про тимчасову непрацездатність з 23 вересня 2022 року по 27 вересня 2022 року. Згодом, проаналізувавши клінічні дані та наявність вихідних днів попереду (24 вересня 2022 року та 25 вересня 2022 року) вирішила скоротити термін перебування на Е л/н до 1 дня (з 23 вересня 2022 року по 23 вересня 2022 року) в надії, що стан пацієнта до 26 вересня 2022 року покращиться.

ОСОБА_6 надав результати лабораторних досліджень крові, а саме: заг. ан крові (гемоглобін 177, еритроцити 4.67, лейкоцити 6.6, тромбоцити 190, ШОЕ 9, е0, п12, с57, л25, м6), біохімічний аналіз крові.

Дослідивши результати досліджень стану здоров`я ОСОБА_6 , пояснення ОСОБА_7 , враховуючи протокол засідання комісії від 26 грудня 2023 року, комісія прийшла до висновку, що лікар-невролог ОСОБА_7 правильно визначила діагноз ОСОБА_6 - хронічна лівобічна люмбоішіалгія вертеброгенного походження в стадії загострення з помірно вираженим больовим синдромом і статодинамічними порушеннями, а також правильно призначила ОСОБА_6 рекомендоване лікування.

Разом з тим лікар-невролог ОСОБА_7 безпідставно не видала ОСОБА_6 листок непрацездатності на період рекомендованого лікування, не спрямувала ОСОБА_6 для проведення інструментальних та лабораторних обстежень щодо встановленого захворювання, а також не вказала ОСОБА_6 на необхідність проведення контрольного огляду у лікаря-невролога та лабораторних обстежень після завершення рекомендованого курсу лікування.

З огляду на допущені лікарем-неврологом ОСОБА_7 помилки у наданні ОСОБА_6 медичної допомоги комісія рекомендувала директору КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради звернути увагу лікаря-невролога ОСОБА_7 на необхідність неухильного дотримання протоколів лікування, застосування усього спектру інструментальних та лабораторних досліджень при наданні медичної допомоги пацієнтам.

Крім того, враховуючи визначений діагноз ОСОБА_6 , а також протокол засідання комісії від 26 грудня 2023 року та рекомендації, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_6 не міг за станом здоров`я виконувати покладені на нього трудові обов`язки з 23 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року внаслідок своєї, тимчасової непрацездатності за станом здоров`я (т.2 а.с.8).

В судовому засіданні в суді першої інстанції експерт Ігор Юхимець пояснив, що лікар ОСОБА_7 могла, описавши симптоми ОСОБА_6 , призначити йому лікування (пігулки, мазі), направити на дообстеження (рентгенографічне дослідження, МРТ та інше) і внести попередній діагноз: ураження попереково-крижових корінців. Звертає увагу, що лист непрацездатності відкривається за вказаним діагнозом не менше 10 днів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частин першої та третьої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Вона полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, зазначено у статті 147 КЗпП України.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Дисциплінарне стягнення, відповідно до вимог статті 148 КЗпП України, застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах КЦС у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №664/2820/15-ц, від 20 лютого 2019 року у справі №757/28453/14-ц, від 18 березня 2020 року у справі №484/2962/17 та від 01 липня 2020 року у справі №760/7225/16-ц.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Такий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17.

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16-ц.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено порушення трудових прав позивача при його звільненні, а саме відповідачем не враховано того, що ОСОБА_6 не зміг за станом здоров`я виконувати покладені на нього трудові обов`язки з 23 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року внаслідок своєї тимчасової непрацездатності.

Вказане підтверджується протоколом засідання комісії від 26 грудня 2023 року, висновком Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 900 від 24 жовтня 2023 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що право позивача підлягає відновленню, шляхом поновлення його на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 472 710,15 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно встановив, що наказ в.о. директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Шаюка Юрія Андрійовича № 200-к від 04 жовтня 2022 року, а відповідно і його дії при винесенні наказу, не є протиправними, оскільки матеріалами справи встановлено, що 23 вересня 2022 року лікарем ОСОБА_7 допущені помилки в надані медичної допомоги ОСОБА_6 , яка передчасно вирішила скоротити термін перебування позивача на лікуванні до 1 дня (з 23 вересня 2022 року по 23 вересня 2022 року).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року в апеляційному порядку не оскаржило. Така процесуальна поведінка відповідача підтверджує його згоду з мотивувальною та резолютивною чистинами рішення суду першої інстанції.

Близький за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року у справі № 734/519/15-ц.

Доводи апелянта про те, що КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради звернеться до суду з позовом до ОСОБА_1 , як до посадової особи, що видала незаконний розпорядчий документ, про стягнення в регресному порядку виплат, колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржуваним судовим рішенням не встановлено, що наказ в.о. директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Шаюка Юрія Андрійовича № 200-к від 04 жовтня 2022 року, а відповідно і його дії при винесенні наказу, є протиправними.

Твердження апелянта про те, що рекомендації по лікуванню хвороби ОСОБА_6 не є доказом проведення такого лікування, так як не є доказом того, що саме в цей момент погіршення стану здоров`я позивач не міг виконувати свої функціональні обов`язки, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки відповідачем не заперечувалось порушення трудових прав позивача при його звільненні.

Посилання апелянта про те, що ОСОБА_6 не повідомив роботодавця в телефонному режимі про неможливість приступити до виконання своїх обов`язків, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач не міг за станом здоров`я виконувати покладені на нього трудові обов`язки з 23 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року внаслідок своє тимчасової непрацездатності, що в свою чергу служить поважною причиною, яка виключає вину працівника.

Доводи апелянта про те, що оскаржуване судове рішення містить невизначеність судової позиції та дозволяє двояко розуміти рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки місцевий суд прийшов до висновку, що наказ в.о. директора КНП «Кременецька опорна лікарня» Шаюка Юрія Андрійовича не є протиправними, а натомість лікарем ОСОБА_7 допущені помилки в надані медичної допомоги позивачу, що фактично стало причиною скорочення терміну перебування пацієнта на лікуванні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат КУШКА Олександр Михайлович залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 15 липня 2024 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак