Справа № 471/522/24
Провадження №2/471/181/24
Номер рядка звіту 35
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2024 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Братське цивільну справу № 471/522/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ОІЛ" про стягнення коштів за договором про надання послуг,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ОІЛ" про стягнення коштів за договором про надання послуг.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений Договір складського зберігання зерна № 1710/21 від 31.10.2021 року.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору відповідач передає, а ОСОБА_2 склад приймає на знеособлене зберігання продукцію зернових, зернобобових та олійних культур, здійснює його доробку (сушіння, очищення та інші роботи, необхідні для запобігання псуванню і втрат якості зерна) зберігання й наступний відпуск зерна, а позивач сплачує вартість наданих Зерновим складом послуг.

Згідно найменування та кількості зерна, що передавалось відповідачу на зберігання Зерновому складу, його якісних показників, які визначені безпосередньо при передачі зерна на зберігання, згідно з Додатком 1 до Договору (Специфікація № 1) складає 56,20 тонн насіння соняшнику, що підтверджується долученими копіями товарно-транспортних накладних (складських квитанцій). Зерно, що було доставлено на зберігання ОСОБА_2 складу згідно з цим Договором є власністю позивача. Право власності на Продукцію від позивача до Зернового складу не переходить (п. 1.3 Договору).

Так, згідно п. 7.3 Договору оплата за надані Зерновим складом послуги здійснюється Поклажодавцем два рази на місяць на основі виставлених рахунків не пізніше трьох банківських днів з моменту їх одержання. Згідно п. 7.9 Договору Зерновий склад зобов`язаний до 5 - го числа кожного місяця направляти акти виконаних робіт позивачу.

Якщо Поклажодавець не може зробити оплату коштами в зазначений в Договорі строк, в такому випадку допускається розрахунок з Зерновим складом шляхом реалізації йому частини Продукції, що зберігається на сум) заборгованості, виходячи з погодженої Сторонами ціни на момент розрахунок. При цьому є обов`язковим оформлення відповідної Додаткової угоди (п. 7.1 Договору).

Положеннями пунктів 9.5 Договору встановлено, що Зерновий склад зобов`язаний письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередити Поклажодавця про закінчення терміну зберігання зерна та запропонувати термін його відвантаження.

Між тим, в порушення умов Договору відповідне повідомлення на адресу Поклажодавця не надходило, як не надходили акти виконаних робіт.

Умовами Договору, а саме, п. 9.6, передбачено, що якщо Поклажодавець не відвантажив Продукцію після закінчення граничного терміну зберігання (п. 9.1 Договору), Зерновий склад має право продати Продукцію, що зберігається, на конкурентних засадах, в порядку передбаченому чинним законодавством.

При цьому, кошти одержані від продажу Продукції Поклажодавця передаються останньому за вирахуванням сум за надані Зерновим складом послуги.

Строк граничного зберігання належної Поклажодавцю продукції закінчився 31.12.2021 року, жодних пропозицій щодо укладення Додаткових угод щодо подовження строку дії договору, або ж зміни -його умов на адресу Поклажодавця не надходило, отже згідно погоджених сторонами умов Договору, Зерновий склад мав по закінченні терміну дії договору, збути передану на зберігання Продукцію, та виплатити Поклажодавцю кошти від її реалізації за мінусом вартості наданих послуг за Договором.

Між тим, станом на 02.11.2022 року жодних розрахунків з Поклажодавцем в порядку виконання умов Договору проведено не було, незважаючи на сплив тривалого проміжку часу, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

До судового засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частин 1, 2 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може; бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Відповідно до статті 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ОІЛ» та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений Договір складського зберігання зерна № 1710/21 від 31.10.2021 року.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору відповідач передає, а Зерновий склад приймає на знеособлене зберігання продукцію зернових, зернобобових та олійних культур, здійснює його доробку (сушіння, очищення та інші роботи, необхідні для запобігання псуванню і втрат якості зерна) зберігання й наступний відпуск зерна, а позивач сплачує вартість наданих Зерновим складом послуг.

Пунктом 9.6, передбачено, що якщо Поклажодавець не відвантажив Продукцію після закінчення граничного терміну зберігання (п. 9.1 Договору), Зерновий склад має право продати Продукцію, що зберігається, на конкурентних засадах, в порядку передбаченому чинним законодавством.

При цьому, кошти одержані від продажу Продукції Поклажодавця передаються останньому за вирахуванням сум за надані Зерновим складом послуги.

Строк граничного зберігання належної Поклажодавцю продукції закінчився 31.12.2021 року, жодних пропозицій щодо укладення Додаткових угод щодо подовження строку дії договору, або ж зміни -його умов на адресу Поклажодавця не надходило, отже згідно погоджених сторонами умов Договору, Зерновий склад мав по закінченні терміну дії договору, збути передану на зберігання Продукцію, та виплатити Поклажодавцю кошти від її реалізації за мінусом вартості наданих послуг за Договором.

Між тим, станом на 02.11.2022 року жодних розрахунків з Поклажодавцем в порядку виконання умов Договору проведено не було.

Так, позивачем сформовано на адресу відповідача лист-претензію від 03 листопада 2022 року про вирішення питання розрахунку за надану на зберігання продукцію, яка підлягала реалізації Зерновим складом після закінчення строку її зберігання.

За такого, враховуючи що відповідачем в межах строку дії договору не здійснювалось жодних дій в порядку виконання його умов, зокрема в частині направлення відповідних рахунків на оплату наданих послуг по зберіганню, інших додаткових витрат (в разі їх понесення), актів виконаних робіт, повідомлень про закінчення строку зберігання зерна; зміну вартості послуг чи пропозиції щодо укладення додаткових угод, сума коштів, які підлягають стягненню з відповідача складає 668 685 грн. 58 коп. згідно наступного розрахунку:

- 56,2 (кількість тонн насіння соняшнику переданого на зберігання) х 13 4250 грн. (середня вартість 1 т насіння) = 754 485 грн. 00 коп.

- 31 (кількість днів за період з 01.11.2021 року по 31.12.2021 року за які нараховується плата за зберігання) х 3,28 грн. (вартість зберігання соняшнику за 1 день) = 101 грн. 68 коп. (вартість зберігання 1 т) х 56,2 (загальна вага насіння) = 5 714 грн.42 коп. (вартість послуг зі зберігання 56,2 т за 31 д)

- 754 485 грн. 00 коп. - 5714 грн. 42 коп.-=748 770 грн. 58 коп.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти за договором про надання послуг.

Також, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 7487,70 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ОІЛ" про стягнення коштів за договором про надання послуг задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ОІЛ" на користь ОСОБА_1 кошти за договором про надання послуг в розмірі 748 770 (сімсот сорок вісім тисяч сімсот сімдесят) гривень 58 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ОІЛ" на користь ОСОБА_1 витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 7487 (сім тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 70 копійок.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ОІЛ", юридична адреса: вул. Ахсарова, 4/6А, офіс 210, м. Харків, .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

СуддяІ.Б. Гукова