АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року

м. Чернівці

cправа № 727/2309/24

провадження № 22-ц/822/772/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Височанської Н.К., Одинака О.О.

учасники справи:

позивач Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго»

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Ісопчук Валерій Володимирович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2024 року, головуючий у першій інстанції Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» у березні 2024 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за наданні послуги з постачання теплової енергії.

Зазначало, що Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_1 опалювальною площею 17,0 кв.м.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На підставі пункту 6 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року споживачами, які отримують послуги теплопостачання здійснюється плата за абонентське обслуговування.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виконано обов`язки з оплати послуг з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 4856 грн. 93 коп. та абонентського обслуговування за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 586 грн. 66 коп.

Просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 4856 грн. 93 коп., плату за абонентське обслуговування в сумі 586 грн. 66 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2024 року позов Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 4856 грн 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» плату за абонентське обслуговування в сумі 568 грн 66 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Ісопчук В.В. в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вказує на здійснення оплати Міському комунальному підприємству «Чернівцітеплокомуненерго» наданих послуг з постачання теплової енергії в сумі 5893 грн 85 коп. 27 лютого 2024 року за платіжною інструкцією Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» №0.0..1, тобто до звернення Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за наданні послуги з постачання теплової енергії.

Зазначає, що не отримувала попередження Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» про оплату заборгованості.

Судом першої інстанції була позбавлена можливості подати докази на спростування вимог Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго», оскільки не отримувала повідомлення суду першої інстанції про розгляд справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах якої діє адвокат Ісопчук В.В., до Чернівецького апеляційного суду не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Ісопчук В.В., підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за наданні послуги з постачання теплової енергії, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для захисту права Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оплати послуг з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 4856 грн. 93 коп., плати за абонентське обслуговування за період 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 568 грн 66 коп.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про надання Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 послуг централізованого опалення до квартири АДРЕСА_1 , невиконання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обов`язку з оплати послуг з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 4856 грн. 93 коп., плати за абонентське обслуговування за період 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 568 грн 66 коп.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 березня 2024 року №369379122 здійснено реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі частки кожного.

Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за надані ОСОБА_1 послуги з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 розмір заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2023 року становить 4856 грн 93 коп.

Згідно із розрахунком заборгованості за надані ОСОБА_1 абонентські послуги, що проживає у квартирі АДРЕСА_1 , розмір заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2023 року становить 568,66 грн.

Згідно платіжної інструкції Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» № 0.0..1 від 27 лютого 2024 року ОСОБА_3 здійснено оплату в сумі 5893 грн 85 коп. на рахунок Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» з призначенням платежу опалення від ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Мотиви,з якихвиходить апеляційнийсуд,та застосованінорми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісопчук В.В., в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не була поінформована судом першої інстанції про розгляд справи, не отримала копії позовної заяви, чим була позбавлена можливості надати докази на спростування вимог Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго».

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справі «Гурепка проти України» від 08 квітня 2010 року № 38789/04).

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно частини 1, 2 статті 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Відповідно частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи, 2) що виникають з трудових відносин, 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - пункт 1 частини 4 статті 19 ЦПК України.

Як передбачено частиною 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина 1 статті 277 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (рішення у справі «Харченко проти України», заява № 37666/13, від 03 жовтня 2019 року).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 березня 2024 року відкрито провадження у справі із зазначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

За змістом супровідного листа Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 березня 2024 року надіслано відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження на 1 аркуші та копію позовної заяви з додатками.

У матеріалах справи відсутні докази про отримання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї.

При цьому, згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

За таких обставин, суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 можливості надати відзив на позовну заяву, докази на спростування вимог Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» та не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції принципу рівності сторін.

Отже, судом першої інстанції була порушена процедура проведення спрощеного провадження.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конструкція наведеної правової норми у взаємозв`язку зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає підстави для висновку про те, що розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності доказів отримання іншою стороною копії позовної заяви, свідчить про позбавлення такої сторони доступу до правосуддя (можливості надати зауваження на доводи позовної заяви), що, у свою чергу, є обов`язковою підставою для скасування в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення місцевого суду.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом частини 2, 3 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На підставі статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5280/15-ц (провадження № 61-35750св18) та Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Встановлено, що Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до пункту 6 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачами, які отримують послуги теплопостачання здійснюється плата за абонентське обслуговування.

За змістом пункту 11 частини 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю послуги для відшкодування витрат виконавця пов`язаних із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами у багатоквартирному будинку та у випадках, визначених Законом, також і витрати на обслуговування лічильників теплової енергії.

На підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до пункту 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 березня 2024 року №369379122 здійснено реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі частки кожного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири АДРЕСА_3 свідчить про виконання послуг Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго».

Отже, Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення.

Відповідно до розрахунку заборгованості за надані ОСОБА_1 послуги з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 розмір заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2023 року становить 4856 грн 93 коп.

Згідно із розрахунком заборгованості за надані ОСОБА_1 абонентські послуги, що проживає у квартирі АДРЕСА_1 , розмір заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2023 року становить 568,66 грн.

ОСОБА_1 на спростування вимог Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до апеляційної скарги додано платіжну інструкцію Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» № 0.0..1 від 27 лютого 2024 року, за якою ОСОБА_3 здійснено оплату в сумі 5893 грн 85 коп. на рахунок Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» з призначенням платежу опалення особовий рахунок НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Частиною 1 ст. 367 визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала про поважність причин неподання доказу до суду першої інстанції з причин не поінформованості про розгляд справи, не вручення судом першої інстанції ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 березня 2024 року про відкриття провадження у справі, позовної заяви Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненер го» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.

З огляду на неможливість подання ОСОБА_1 до суду першої інстанції платіжної інструкції Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» № 0.0..1 від 27 лютого 2024 року з причин, що об`єктивно не залежали від неї, колегія суддів вважає прийняти новий доказ платіжну інструкцію Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» № 0.0..1 від 27 лютого 2024 року.

За змістом платіжної інструкції Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» № 0.0..1 від 27 лютого 2024 року ОСОБА_3 здійснено оплату за послуги з постачання теплової енергії та абонентські послуги в сумі 5893 грн 85 коп. до звернення Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії 05 березня 2024 року.

Ураховуючи наведене висновки суду першої інстанції про невиконання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зобов`язання з оплати послуги з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 4856 грн 93 коп., абонентських послуг за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 568 грн 66 коп. не відповідають обставинам справи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про порушення права Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на отримання від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оплати послуг з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 4856 грн. 93 коп., плати за абонентське обслуговування за період 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року в сумі 568 грн 66 коп. на порушення норм матеріального права.

При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2024 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Судові витрати

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у позові Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» відмовлено.

ОСОБА_3 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3633 грн. 60 коп. відповідно квитанції Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНТ» від 25 липня 2024 року №4431-6104-0538-3618.

Отже, з Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 3633 грн. 60 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Ісопчук Валерій Володимирович, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2024 року скасувати.

У позові Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії відмовити.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3633 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 29 жовтня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

О. О. Одинак