УХВАЛА

Іменем України

13.05.2024 Справа №2-7545/09 Провадження №4-с/607/26/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження № 17079503 під час примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за тестом - ВДВС) в межах виконавчого провадження № 17079503 під час примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Скаргу обґрунтував тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2009 стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» в особі відділення ВАТ КБ «Надра» Тернопільського регіонального управління заборгованість за кредитним договором № 46/2008-МК від 28.02.2008 у сумі 104330,31 доларів США, що еквівалентно 834120,82 грн, 1700 грн державного мита та 120 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. На виконання вказаного рішення 21.01.2010 виданий виконавчий лист № 2-7545/09.

Відділом державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції (далі за тестом ВДВС ТРУЮ) відкрите виконавче провадження № 17079503 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа. Боржником у даному виконавчому провадженні є ОСОБА_1 . На підставі постанови державного виконавця ВДВС ТРУЮ від 03.02.2010 накладений арешт на усе нерухоме майно ОСОБА_1

30.09.2010 державним виконавцем ВДВС ТРУЮ винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження та відомостями ВДВС виконавчий лист повторно до виконання стягувачем не пред`являвся.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.06.2021 у справі № 2-7545/09 замінено сторону виконавчого провадження, а саме замінено стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра» на ОСОБА_3 .

Скаржник вказав, що 16.12.2021 на підставі заяви стягувача головним держаним виконавцем Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Плавінською І.В. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2-7545/09 у виконавчому провадженні № 31411594, у якому боржником виступала ОСОБА_2 . Також скаржник зазначив, що виконавчий збір з виконання указаного виконавчого листа сплачений ОСОБА_2 у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови № 31411594.

У свою чергу постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 17079503 під час примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, у якому боржником виступав ОСОБА_1 , не виносилась.

Так, 17.01.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою про зняття арешту з належного йому майна до ВДВС.

Також 29.01.2024 стягувач ОСОБА_3 звернулася до ВДВС із заявою, у якій повідомила про повне виконання виконавчого листа № 2-7545/09 від 21.01.2010 та просила скасувати чинність усіх арештів та обтяжень, накладених на майно боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді ВДВС № 30764 від 15.02.2024 ОСОБА_1 відмовлено у знятті арешту з його майна у зв`язку із несплатою виконавчого збору по указаному виконавчому листі та зазначено про відсутність підстав, передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», для вилучення обтяження № 9479415, внесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 17079503 від 03.02.2010.

За таких підстав скаржник просить: 1) визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невжиття заходів для зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 17079503 від 03.02.2010 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області; 2) зобов`язати Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № 17079503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, вчинити дії щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 шляхом вилучення з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та рухомого майна запису про обтяження № 9479415 від 03.02.2010, внесеного на підставі постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Харкавої Л.О. про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2010.

06.03.2024 скарга залишена без руху та скаржнику наданий строк для усунення недоліків скарги. 11.03.2024 та 12.03.2024 представник скаржника усунув недоліки скарги.

18.03.2024 скаргу прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 27.03.2024.

27.03.2024 судове засідання відкладене на 22.04.2024 за клопотанням представника скаржника.

22.04.2024 розгляд справи не відбувався у зв`язку із перебуванням головуючої судді Марциновської І.В. у щорічній основній відпустці. Судове засідання призначене на 13.05.2024.

У судове засідання 13.05.2024 скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Варода П.Б., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, не з`явилися.

У судове засідання 13.05.2024 державний виконавець, належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від державного виконавця до суду не надходили.

Указане згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст. 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд установив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2009 у справі № 2-7545/09 вирішено стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» в особі відділення ВАТ КБ «Надра» Тернопільського регіонального управління заборгованість за кредитним договором № 46/2008-МК від 28.02.2008 у сумі 104330,31 доларів США, що еквівалентно 834120,82 грн, 1700 грн державного мита та 120 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи (т. 1 а.с. 38).

На виконання указаного судового рішення від 28.12.2009 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий виконавчий лист № 2-7545/09 від 21.01.2010 (т. 1 а.с. 247-248).

Також з відповіді начальника ВДВС № 30764 від 15.02.2024 (т. 1 а.с. 262) вбачається, що відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП-спецрозділ у ВДВС ТРУЮ перебувало виконавче провадження № 17079503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

03.02.2010 державним виконавцем ВДВС ТРУЮ для виконання зазначеного вище виконавчого листа винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на усе належне боржнику ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно. На підставі даної постанови до Державного реєстру речових прав внесені відомості про накладення арешту на належне боржнику майно.

30.09.2010 державним виконавцем ВДВС ТРУЮ винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с. 223).

Правонаступником ВДВС ТРУЮ у зв`язку з реорганізацією є Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Поряд з цим суд встановив, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.06.2021 у справі № 2-7545/09 замінено сторону виконавчого провадження, а саме замінено стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра» на ОСОБА_3

16.12.2021 на підставі заяви стягувача головним держаним виконавцем Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Плавінською І.В. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2-7545/09, боржником у якому є ОСОБА_2 . Також на виконання вимог ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку виокремлено в окреме провадження.

З постанови головного державного виконавця Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Плавінської І.В. вбачається, що виконавчий збір з виконання указаного вище виконавчого листа сплачений ОСОБА_2 у повному обсязі. Указане підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови № 31411594 про стягнення виконавчого збору (т. 1 а.с. 259).

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2024 стягувач ОСОБА_3 звернулася до ВДВС із заявою, у якій повідомила про повне виконання виконавчого листа № 2-7545/09 від 21.12.2009 та просила скасувати чинність усіх арештів та обтяжень, накладених на майно боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 204).

Разом з тим відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 369365922 від 12.03.2024 (т. 2 а.с. 7) у Державному реєстрі речових прав внесені відомості про накладення на майно ОСОБА_1 обтяження № 9479415 згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження б/н від 03.02.2010, яка винесена державним виконавцем ВДВС ТРУЮ Харкавою Л.О. (т. 2 а.с. 7-8).

Скаржник з метою зняття такого арешту звернувся до ВДВС з відповідним клопотанням.

Однак з вказаної вище відповіді начальника ВДВС № 30764 від 15.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у знятті арешту з належного йому майна у зв`язку із несплатою виконавчого збору по указаному виконавчому листі та зазначено про відсутність підстав, передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», для вилучення обтяження № 9479415, внесеного на підставі постанови про арешт майна боржника та заборону його відчуження № 17079503 від 03.02.2010 (т. 1 а.с. 262-264).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у постанові від 14.08.2023 у справі № 927/322/14 зазначив, що боржник може пред`являти скаргу про зняття арешту з майна, оскільки законодавством у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. При цьому Верховний Суд також звернув увагу, що скарга на бездіяльність, в разі її задоволення, має мати наслідком зобов`язання державного виконавця вчинити ту законну дію, щодо вчинення якої він припустився протиправного утримання. У даному випадку зняти арешт з майна є дією, яку він мав вчинити на підставі ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Тому зобов`язання державного виконавця вчинити відповідну законодавству дію, яку він протиправно не вчинив, охоплюється здійсненням судового контролю за виконанням судових рішень, який реалізується у спосіб звернення із скаргою до суду, який здійснює судовий контроль. Помилковим є судження, що скарга в порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення не може містити вимоги здійснити належні дії, зокрема зняти арешт з майна.

Так, відповідно до положень ст. 40 Закону (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу, тобто станом на 30.09.2010) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого

документа .

При цьому ч. 1, 2 ст. 38 Закону (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу, тобто станом на 30.09.2010) передбачали, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із ст. 37 цього Закону, крім, зокрема повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Як вбачається зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.09.2010, державний виконавець зазначила про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Разом з тим заходи для скерування указаної постанови до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна, державним виконавцем вжиті не були.

При цьому суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст. 18 Закону, щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Так, суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є солідарними боржниками по сплаті боргу за виконавчим листом № 2-7545/09, виданим на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається із заяви стягувача ОСОБА_3 від 29.01.2024, заборгованість за виконавчим листом № 2-7545/09, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сплатили у повному обсязі. Поряд з цим ОСОБА_2 також сплатила виконавчий збір з виконання указаного вище виконавчого листа у повному обсязі. Указане підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови № 31411594 про стягнення виконавчого збору.

При цьому докази того, що в межах виконавчого провадження № 17079503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, боржником у якому був ОСОБА_1 , виносилась постанова про стягнення виконавчого збору та такий збір не сплачений боржником, суду не надані.

При цьому застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, визначене ст. 2 ЦПК України, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так само наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верхового Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону (у чинній редакції) про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість доводів боржника щодо невжиття державним виконавцем заходів для виконання постанови від 30.09.2010 у межах виконавчого провадження № 17079503 в частині зняття арешту з належного боржнику ОСОБА_1 майна, а тому вважає за необхідне зобов`язати посадових осіб Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № 17079503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, вжити заходи для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.02.2010.

За таких підстав, дослідивши надані докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 18, 247 ч. 2, 258-261, 353, 354, 447 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження № 17079503 під час примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невжиття заходів для зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2010 у межах виконавчого провадження № 17079503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, боржником у якому є ОСОБА_1 .

Зобов`язати посадових осіб Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № 17079503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7545/09, виданого 21.01.2010 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна, що накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2010.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. В. Марциновська