№ 207/5860/23
№ 2/207/195/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 12 листопада 2021 року у розмірі 31531 грн. 70 коп. станом на 17 жовтня 2023 року та судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 12 листопада 2021 року підписав анкету-заяву б/н про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифи банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті www.privatbank.ua та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору, після чого, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитний рахунок, який в подальшому було збільшено до 26000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.5 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 17 жовтня 2023 року має заборгованість 31531 грн. 70 коп., яка складається з наступного:

-24954,82 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

-6576,88 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

-0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

-0,00 грн. - нарахована пеня;

-0,00 грн. - нараховано комісії.

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що у нього було дві картки Приватбанку: одна карта для виплати заробітної плати, а інша кредитна карта, яку йому фактично нав`язали працівники банку при оформленні зарплатної картки, коли він працевлаштовувався на роботу. Кредитною карткою він взагалі не користувався, так як не має такої звички влазити в кредити. Лише один раз був такий випадок, коли він 08.04.2022 року випадково розрахувався в магазині кредитною карткою замість зарплатної, так як переплутав картки в застосунку PayPal, але виявивши це, він одразу в той же день поповнив на цю суму кредитну картку.

14.02.2023 року з додатку Приват24 йому надійшло повідомлення про списання коштів з його кредитного рахунку трьома транзакціями на загальну суму 24959грн.96коп. Це було ввечері, він одразу зателефонував до Приватбанку та повідомив про це, а наступного дня він вже прийшов до Приватбанку та написав заяву про викрадення грошових коштів. Разом з працівником служби безпеки Приватбанку, вони відстежили, що ці кошти були списані в Київській області, так як хтось продублював його фінансовий номер. Фізично він свою картку нікому не передавав, вона і досі лежить у нього вдома. В останнє судові засідання відповідач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю на підставі наявних у суду матеріалів. У задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк2 просив відмовити у повному обсязі.

Окрім цього надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на нижченаведене.

У листопаді 2021 року він відкрив в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» картковий рахунок для отримання заробітної плати. Разом з цим, на пропозицію банківських працівників, він отримав кредитну банківську картку № НОМЕР_1 , кредитний ліміт якої становить 25000 грн. 00 коп. Він взагалі не мав наміру скористатись кредитною угодою та не здійснив жодної оплати з цієї картки. Крім цього, він не вчиняв дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Однак, 14 лютого 2023 року у період з 18.58 год. до 19.03 год., через мобільний додаток «Приват 24» він отримав повідомлення, що з його кредитної банківської картки № НОМЕР_1 було здійснено переказ грошових коштів на суму 24 959 грн. 96 коп.

Зранку, 15 лютого 2023 року він звернувся до установи АТ КБ «ПриватБанк» у м. Кам`янське з письмовою заявою щодо проведення перевірки по факту викрадання грошових коштів з його кредитної картки. Співробітник служби безпеки банку, перевіривши проведення транзакцій по рахунку, встановив, що переказ грошових коштів відбувся на банківську карту № НОМЕР_2 та здійснювався на території Київської області, через мобільний додаток «Приват 24» на пристрої марки «Samsung».

Водночас, 15 лютого 2023 року, він звернувся до відділення поліції № 2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137 від 15 лютого 2023 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 4 статті 185 КК України. Наразі проводяться оперативно-слідчі дії, кримінальне провадження не закрито.

Також, 20 лютого 2023 року він звернувся до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою та повідомив про незаконне заволодіння невідомою особою грошовими коштами з кредитної карти № НОМЕР_1 в сумі 24 959 грн. 96 коп.

Пунктом 6.6 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися негайно відшкодовує платнику суму такої операції та відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс-15 та від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що він відразу повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком, просить у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова В.В. надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 12 листопада 2021 року підписав анкету-заяву б/н.

Стосовно посилання Відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом) зазначають, що Банком було проведено перевірку та надано відповідь Відповідачу на його звернення до Банку, в якому наведено наступне.

Встановлено, що 14/02/2023 року за рахунком № НОМЕР_3 був здійснений переказ коштів.

При здійсненні переказу були коректно введені номер картки ОСОБА_2 , термін її дії та СVV2 код. Після чого транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на фінансовий телефон ОСОБА_2 .

Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі Умови), розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет. Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству.

Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Платіжній картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Платіжної картки в Стоп-лист Платіжною системою (п. 1.1.10.10.3 Умов).

Пунктом 1.1.10.10.1 Умов встановлено, що Клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням Платіжного інструменту.

Чинним законодавством не надано повноважень Банку здійснювати повернення проведеного переказу. Тому Банк не може повернути переказані кошти.

На даний час, за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадження жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, отже, заперечення Відповідача з цього приводу не можуть прийматися до уваги.

У зв`язку з вищенаведеним вбачається, що з боку Банку порушення умов договору та норм закону відсутні.

Одночасно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав.

Враховуючи викладене просять позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, які є аналогічними відзиву на позовну заяву. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» не визнав та вважав їх такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова В.В. в поясненнях на заперечення зазначила, що до суду було надано виписку по картрахунку, яка має статус первинного документу та є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується , що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведен вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Із виписки по рахунку вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Стосовно посилання Відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом) повторно встановлено, що 14 лютого 2023 року за рахунком відповідача № НОМЕР_3 був здійснений переказ коштів.

При здійсненні переказу були коректно введені номер картки відповідача, термін її дії та СVV2 код. Після чого транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на фінансовий телефон ОСОБА_2

Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Платіжній картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Платіжної картки в Стоп-лист Платіжною системою.

Враховуючи викладене просять позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 12 листопада 2021 року підписав анкету-заяву б/н про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті www.privatbank.ua та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору, після чого, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитний рахунок, який в подальшому було збільшено до 26000,00 грн.

Отже, ОСОБА_2 є держателем платіжних карток АТ КБ «ПриватБанк» № 834879 та № 675794 (ар.с.10).

14 лютого 2023 року у період з 18.58 год. до 19.03 год., невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до додатку «Приват24» та заволоділи грошовими коштами, які були викрадені з його кредитної банківської картки № НОМЕР_1 на загальну суму 24959 грн. 96 коп.(ар.с.50)

Вказані обставини АТ «КБ «ПриватБанк» не спростовувались.

За фактом заволодіння грошовими коштами 15 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернувся до установи АТ КБ «ПриватБанк» у м. Кам`янське з письмовою заявою щодо проведення перевірки по факту викрадання грошових коштів з його кредитної картки. 20 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою та повідомив про незаконне заволодіння невідомою особою грошовими коштами з його кредитної карти № НОМЕР_1 в сумі 24959 грн. 96 коп. (арк. с. 47-48).

20 лютого 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь ОСОБА_2 про відмову у поверненні коштів, що були списані 14 лютого 2023 року, з посиланням на те, що переказ коштів можливо здійснити лише за допомогою використання його фінансового телефону та іншої особистої інформації (ар.с.62-63).

15 лютого 2023 року відповідач звернувся до відділення поліції №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу крадіжки з його кредитної картки грошових коштів в сумі 24959 грн. 96 коп.

15 лютого 2023 року відомості про те, що невстановлена особа, 14 лютого 2023 року у період з 18.58 год. до 19.03 год. таємно, в умовах воєнного стану, через додаток «Приват24»з банківської картки потерпілого ОСОБА_2 № НОМЕР_1 викрала грошові кошти на загальну суму 24959 грн. 96 коп., перевівши їх на банківську картку № НОМЕР_2 , чим завдала потерпілому матеріальної шкоди, внесені до ЄРДР за № 0000137 за попередньою кваліфікацією за частиною четвертою статті 185 КК України (ар.с.49).

Згідно з повідомленням відділення поліції №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 12 березня 2024 року, у ВП №2 Кам`янського РУП проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000137, яке було зареєстровано до Єдиного реєстру досудового розслідування 15 лютого 2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Станом на 12 березня 2024 року будь-кому про підозру не повідомлено, особу правопорушника не встановлено, досудове розслідування триває (ар.с.109-110).

Також у судовому засіданні знайшло підтвердження й твердження відповідача про те, що кредитною карткою він взагалі не користувався, лише 08.04.2022 року він випадково розрахувався в магазині кредитною карткою замість зарплатної, так як переплутав картки в за стосунку PayPal, але виявивши це, він одразу поповнив на цю суму кредитну картку. Даний факт підтверджується розрахунком заборгованості (ар.с.7) та випискою за договором №б/н за період з 12.11.2021 року по 20.10.2023 рік (ар.с.8), в яких відображено, що дійсно 08.04.2022 з кредитної карти було списано 520,15 грн. та того ж дня кредитна карта була поповнена на суму 521,15грн.

Вирішуючи позовні вимоги позивача суд виходив з наступного.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про платіжні послуги» (далі Закон), Банки, небанківські надавачі платіжних послуг зобов`язані організувати та забезпечити належне функціонування системи корпоративного управління, системи внутрішнього контролю та належне управління ризиками з урахуванням особливостей виду діяльності, бізнес-моделі, характеру і видів послуг, які вони надають, ризиків, притаманних такій діяльності, а також особливостей, встановлених законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, законами з питань діяльності господарських товариств та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно ч.ч.1,3 ст.29 Закону, надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем відповідно до вимог законодавства, на узгоджених сторонами умовах. У разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача платіжних послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача.

Згідно п.39 ч.1 ст.1 Закону, неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди.

Відповідно до ч.ч.1,4,5 ст.42 Закону, надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом. Платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.66 Закону, банки та небанківські надавачі платіжних послуг зобов`язані затвердити та дотримуватися внутрішніх правил щодо ефективного зниження та контролю за операційними ризиками, кіберризиками та ризиками безпеки, пов`язаними з наданням платіжних послуг (виконанням платіжних операцій).

Під кіберризиком для цілей цієї частини розуміється ризик виникнення внаслідок реалізації кіберзагроз збитків та/або додаткових втрат банків, інших осіб, які здійснюють діяльність на ринках фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк України, операторів платіжних систем та/або учасників платіжних систем, технологічних операторів платіжних послуг.

Зазначені правила мають також містити процедури забезпечення безпеки виконання платіжних операцій, вжиття заходів з ідентифікації помилкових та неналежних платіжних операцій (суб`єктів таких платіжних операцій) та заходів із запобігання або припинення таких платіжних операцій, реагування на інциденти безпеки, здійснення моніторингу та ведення бази даних операційних інцидентів, кіберінцидентів та інцидентів безпеки, пов`язаних з наданням платіжних послуг (виконанням платіжних операцій).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.67 Закону, надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання. Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації. У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 68 Закону, електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.86 Закону, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Відповідно ч.ч.9-12 ст.86 Закону, у разі виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції отримувачу, а також сплатити йому пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення від дня завершення помилкової платіжної операції до дня переказу коштів на рахунок отримувача, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції.

У разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Платник, з рахунку якого внаслідок помилки неналежного стягувача без законних підстав списано кошти, має право на стягнення суми такої платіжної операції з неналежного стягувача у судовому порядку.

Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Згідно зі ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнта банку.

Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, № 202/10128/14-ц від 23 січня 2018 року, № 758/7327/14-ц від 01 лютого 2018 року, № 592/2386/16-ц від 12 лютого 2018 року, в яких досліджувалися питання щодо стягнення з банківської установи на користь споживача (позивача) безпідставно списаних коштів з карткового рахунку, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У Постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2021 року по справі № 711/11121/18, Суд також зробив висновок про необхідність встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд також дійшов висновку, що у зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача, збільшенням кредитного ліміту, переказом грошових коштів на іншу картку через IVR-меню та зняттям готівки в банкоматах суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про зобов`язання банку припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій), та відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням спірних фінансових операцій.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч.ч.1,3 ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку їх здійснення покладається як на банк, так і на користувача такого засобу, однак на останнього така відповідальність може бути покладена у разі доведення, що саме його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання належної йому інформації, яка дає змогу ініціювати відповідні платіжні операції.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів та враховуючи всі обставини справи, суд дійшов висновку про порушення банком вимог Закону України «Про платіжні послуги» враховуючи, що відповідач заперечує факт передачі стороннім особам пін-коду картки № НОМЕР_1 та інших її реквізитів та зняття ним грошових коштів у загальному розмірі 24959,96 грн., а будь-яких достатніх та допустимих доказів того, що відповідач сам сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, здійснені по вищевказаному рахунку відповідача 14.02.2023 позивачем суду не надано.

При цьому на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 679/87/21.

Посилання позивача на те, що відповідач передав особисту конфіденційну інформацію з розголошенням персональних даних третім особам, якими у подальшому і було знято кошти з його рахунку, а тому банк не повинен нести відповідальність за цю операцію не заслуговують на увагу, оскільки вони є лише припущенням Банку та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд звертає увагу, що грошові кошти переказані з кредитної карти, операції по якій відповідачем не ініціювалися взагалі, а відповідно до ст.68 Закону України «Про платіжні послуги», саме на позивача, як надавача платіжних послуг, покладено обов`язок застосовувати посилену автентифікацію користувача під час отримання ним доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; ініціювання дистанційної платіжної операції та будь-яких інших дій у разі підозри або існування ризику шахрайства або вчинення інших неправомірних дій. Саме надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, що у даному випадку позивачем забезпечено не було.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що дії, що призвели до списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача, відбулися за ініціативою та з вини відповідача. Під час розгляду справи позивачем не надано доказів, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню фінансового телефону, паролів доступу до системи Приват-24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року, у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

З матеріалів справи вбачається відсутність в діях відповідача зволікання, яке призвело до використання коштів з належного йому карткового рахунку, та доводи позивача зазначених обставин не спростовують.

Відповідно до п.56 ч.1 ст.1 Закону України "Про платіжні послуги" від 30 червня 2021 року платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Відповідно до пункт 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Відповідно до пунту 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Згідно з п.146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п.147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

Так, відповідач стверджував про те, що він не входив в систему "Приват24", не змінював пароль, не підтверджуваа платежі, банківські картки не втрачав та нікому не передавав, не вчиняв будь-яких інших дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з його рахунків.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, суд висловив правову позиція, відповідно до якої саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що відповідач, як клієнт, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткових рахунків чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

ОСОБА_2 як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Списання грошових коштів з карткових рахунків відповідача відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції.

Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище.

Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що відповідач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Вказане свідчить про відсутність вини відповідача.

Доводи позивача про те, що операція щодо зняття з платіжної картки відповідача спірної суми стала можливою виключно в результаті розголошення самим клієнтом конфіденційної інформації по своїй картці, передачі даних та паролів третім особам є припущенням, оскільки достовірних доказів вчинення відповідачем таких дій банком до суду не надано.

Таким чином, встановивши, що банком не доведено вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою; списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наявність кримінального провадження, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

Аналогічна правова позиція, що Клієнт не несе відповідальності за крадіжку грошей з його кредитної картки висловлена також в постанові КЦС/ВС у справі № 336/3989/19 від 05.04.2021.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 12 листопада 2021 року у розмірі 31531 (тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять одна) грн. 70 коп.,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2024 року.

Суддя І.М. Юрченко