Провадження № 2/466/158/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Репети К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и в:

16.11.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та просить суд визнати недійсним договір позики від 21.03.2017 року укладений між ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа № 466/9654/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу. У зв`язку з тим, що вищевказана цивільна справа знаходиться на стадії судового розгляду, тому він обмежений в праві звернення до позивача із зустрічною позовною заявою про визнання договору позики недійсним, а відтак з метою захисту моїх прав звернувся з даним позовом до суду.

Так, під час розгляду цивільної справи № 466/9654/20 йому було продемонстровано оригінал розписки від 21.03.2017, і тільки тоді він зрозумів, що така розписка написана не ним. В тексті боргової розписки від 21.03.2017 року вказано ніби-то він, ОСОБА_1 , отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 88 000 доларів США. Проте, жодних коштів від ОСОБА_3 він не отримував і такої розписки не писав. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, а його дружина, як правонаступник, намагається стягнути з нього неіснуючий борг. Таким чином, відповідач у даній справі на підставі правонаступництва с ОСОБА_2 . Виходячи з того, що договір позики, який оформлено розпискою від 21.03.2017 року написаний не ним, тобто є підробленим, він вважаю, що такий договір позики с недійним.

Ухвалою від 01.12.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Вирішив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

16.12.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бельдій Н.В. подала відзив, в якому вона просила у задоволенні позову відмовити, оскільки договір позики від 21 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який підтверджується борговою розпискою, відповідає вимогам чинного законодавства та дійсно укладався сторонами. Доказів протилежного позивач суду не надав.

Ухвалою від 13.01.2022 суд задовольнив клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

26.08.2022 ухвалою суду постановлено проводити судову почеркознавчу експертизу, призначену ухвалою від 13.01.2022 в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним на підставі документів, що містяться в матеріалах справи 466/10923/21 та оригіналу розписки. Продовжити строк проведення експертизи до двох місяців. Провадження у справі зупинено.

19.12.2022 з Львівського НДІСЕ до суду повернулася справа з висновком експерта від 12.12.2022 № 2198-Е.

Ухвалою від 20.12.2022 суд поновив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання 16.01.2023.

Ухвалою від 16.01.2023 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

16.01.2023 на адресу суду представником позивача адвокатом Дяківим В.Б. подано документи про те, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації згідно указу Президента України від 24.02.2022.

Ухвалою від 15.03.2023 провадження у справі зупинено до закінчення воєнного стану на території України або до закінчення перебування ОСОБА_1 на військовій службі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14.09.2023 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 15.03.2023 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

01.11.2023 на адресу суду представником позивача адвокатом Дяківим В.Б. повторно подано клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки згідно відповіді на адвокатський запит військова частина НОМЕР_3 переведена на «воєнний стан».

Ухвалою від 14.03.2024 суд у задоволенні клопотання від 01.11.2023 представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дяківа В.Б. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним - відмовлено.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце розгляду справи, причин неприбуття суду не повідомляли, від представника позивача адвоката Дяківа В.Б. поступило клопотання про розгляд клопотання про зупинення провадження у справі без його участі.

Представник відповідача адвокат Бельдій Н.В. в судове засідання не з`явилась, у поданій на адресу суду заяві просить проводити розгляд справи без їх участі, не заперечувала проти винесення рішення по справі у їх відсутності. Заявлені позовні вимоги заперечила в повному обсязі.

Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів.

21 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, у відповідності до якого, ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошову позику в розмірі 88 500 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) дол. США 00 цент. на строк до 21 березня 2019 року, що підтверджується борговою розпискою.

Проте, до 21 березня 2019 року вищезазначена сума грошових коштів ОСОБА_1 повернута не була.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 17 лютого 2020 року, а/з №271.

06 березня 2020 року у зв`язку з поданням ОСОБА_2 (дружина покійного) до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. заяви про прийняття спадщини, було зареєстровано спадкову справу №12-2020.

25 вересня 2020 року ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1376.

Позивач заперечує факт укладення розписки, оскільки такої не підписував.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких настають на підставі закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обов`язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно висновку експерта № 2198-Е від 12.12.2022 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертиз у даній цивільній справі, рукописний текст боргової розписки ОСОБА_1 із датою складання 21 березня 2017 року, яка розпочинається і закінчується, відповідно словами: «Розписка Я, ОСОБА_1 прож м. Львів…, до 21 березня 2019 року. 21 березня 2017 рік/підпис/ ОСОБА_1 /», та підпис від імені ОСОБА_1 виконані ОСОБА_4 /а.с.120-122/.

За таких обставин, висновком експерта підтверджено, що підпис у борговій розписці від 21.03.2017 року виконано позивачем ОСОБА_4 , а отже доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на не доведення обставин заявленого позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягають.

Інших доводів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 21.03.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлений 21.05.2024.

Суддя П. С. Невойт