ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1733/23 Номер провадження 22-ц/814/1958/24Головуючий у 1-й інстанції Ткачук Ю.А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу апеляційн ою скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року, ухвалене суддею Ткачуком Ю.А., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь 2 040,98 грн заподіяної матеріальної шкоди, 100 000,00 грн. - моральної шкоди та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 24.10.2022 року близько 19:00 в м. Полтава мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який виїхав на регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який переходив проїзну частину на дозволений сигнал світлофора зліва на право, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку у тім`яній долі ліворуч (поодинокі ділянки геморагічних забоїв до 4 мм), саден шкіри голені, обличчя, які утворилися від дії тупих предметів чи при ударі об такі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. 24.10.2022 року відомості про вказану ДТП було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділення Територіального управління Державного бюро розслідувань від 09.02.2023 року зазначене кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення. Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2023 року у справі №553/412/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850,00 грн. Позивач зазначає, що незважаючи на відсутність кримінального правопорушення, її дитині завдано збитків, що складаються з витрат на лікування, компенсації витрат, пов`язаних з відновленням працездатності та моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.09.2023 року за клопотанням представника позивача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України в якості співвідповідача у справі (а.с. 42).

18.09.2023 року позивачем ОСОБА_1 надано позовну заяву, в якій уточнено позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якій просила суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 2 040,98 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 100 000,00 грн. - моральної шкоди та судові витрати по справі у розмірі 22 945,20 грн. (а.с. 49-52).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06.10.2020 року прийнято зустрічний позов відповідача ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до спільного розгляду з позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, об`єднано їх в одне провадження №2/553/430/2020 (справа № 553/246/20).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 19 897,96 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2040,98 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 102,04 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 203,98 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1084,34 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зважаючи на той факт, що відповідач ОСОБА_3 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав статус учасника бойових дій, тому відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, та керував автомобілем на відповідній правовій підставі (протилежного не доведено), то відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, має здійснюватися саме Моторним (транспортним) страховим бюро України, а не ОСОБА_3 . З урахуванням встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції зробити висновок, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених статтею 35 цього Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону №1961-IV не містять. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-IV та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Позивач мала право на звернення до суду з метою відшкодування шкоди завданою її сину внаслідок ДТП, без попереднього звернення до страхової установи. Згідно чинного законодавства на день ДТП ліміт виплати МТСБУ за заподіяну шкоду життю та здоров`ю становить 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. У зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що МТСБУ зобов`язано відшкодувати матеріальну шкоду заподіяну неповнолітньому ОСОБА_2 у зв`язку з лікуванням, у межах ліміту виплат, тобто в розмірі 2 040,98 грн.

Також суд першої інстанції встановив, що неправомірними діями ОСОБА_3 сину позивача було завдано моральні страждання, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, необхідністю лікування, перенесеним болем та стресом, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн., яка є співмірною з понесеними неповнолітнім ОСОБА_2 моральними втратами.

Як встановлено судом першої інстанції, матеріальна шкода здоров`ю ОСОБА_2 , завдана неправомірними діями ОСОБА_3 , складає 2 048,98 грн., тому з Моторного (транспортного) бюро України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 102,04 грн (5% від 2040,98 грн).

Також, враховуючи обмеження, встановлені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" стосовно відшкодування моральної шкоди Моторним (транспортним)бюро України, оскільки встановлений судом розмір моральної шкоди перевищує зазначений ліміт, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути залишок цих коштів, а саме 19 897,96 грн.

В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України просить рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити вимоги частково з урахуванням наданих пояснень в апеляційній скарзі, з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, недоведеності обставин справи, які суд вважав встановленими, вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент настання ДТП транспортний засіб «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , не було забезпечено договором обов`язкового страхування та у зв`язку з наявністю статуту учасника бойових дій позивач звернулася з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України для відшкодування нанесеної шкоди в порядку підпункту «г» пункту 41.1 статті 41 цього Закону№ 1961-IV. Рішення про часткове задоволення позову прийняте з неправильним застосування норм матеріального права та неповним з`ясування всіх обставин справи в частині вирішення спору щодо відшкодування шкоди на підставі ст. 24 Закону України № 1961-ІV. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідною закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Судом належним чином не встановлено та не з`ясовано витрати, які пов`язані з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок чого прийшов до висновку про часткове задоволення позову та без належного обґрунтування. Судом було стягнуто з МТСБУ витрати, які взагалі не пов`язані з лікуванням після ДТП або неможливо встановити пов`язаність з ДТП. Відповідно до наданих чеків та рахунків позивачем було безпідставно включені інші витрати, не пов`язані з лікування. Вказує, що підтвердженими є витрати на суму 1020,20 грн. Моральна шкода обраховується із суми розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням, та становить 5 % від цієї суми, тобто з урахування вище вказаних витрат, з яким МТСБУ може погодитися, моральна шкода становить 1020,20 х 0,05 = 51,01 грн. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми регламентної виплати, до 1020,20 грн. + 51,01 грн. моральної шкоди, а отже сума, яка підлягає стягненню з МТСБУ, становить 1071,20 грн. Щодо судових витрат, то вказує, що позивач у порядку ст.ст. 33 та 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зверталася, внаслідок чого МТСБУ не могло відшкодувати витрати пов`язані з ДТП. Саме внаслідок дій позивача виник даний спір, усі судові витрати сторін повинні бути покладені на позивача.

Отже, згідно доводів апеляційної скарги, предметом апеляційного перегляду законності і обгрунтованості рішення суду першої інстанцї є рішення суду в частині стягнення з МТСБУ на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 2 040,98 грн. та моральної шкоди у розмірі 102,04 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 24.04.2024 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 192-196) та відповідно доставлені до електронних скриньок. Заяв та клопотань від них про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 12).

ОСОБА_3 24.10.2022 року о 19:00 год., керуючи автомобілем Skoda Fabia д.н.з НОМЕР_1 , в м. Полтаві, виїхав на регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора та скоїв на наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який переходив проїзну частину на дозволений сигнал світлофора зліва на право по напрямку руху ТЗ.

Внаслідок пригоди ТЗ отримав механічні пошкодження, а пішохід тілесні ушкодження, Таким чином, ОСОБА_3 порушив п.8.7.3 та п.8.10 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділення Територіального управління Державного бюро розслідувань Бакала Р.А. від 09.02.2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000378, від 24.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, було закрите у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с. 5-6).

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2023 року у справі №553/412/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850,00 грн. (а.с. 7).

У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Отже, наявність вини у діях ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

Відповідач ОСОБА_3 на момент ДТП вже мав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, серія НОМЕР_3 від 06.11.2015 року.

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом на незаконних підставах.

ОСОБА_3 з повідомленням про ДТП до МТСБУ не звертався, поважних причин невиконання обов`язку, передбаченого п. 33.1.4 ст. 33 Закону України №1961-IV, не вказав.

Позивачем, в свою чергу, відповідно до положень ст. 35 Закону України №1961-IV не було подано до МТСБУ заяви про виплату страхового відшкодування та документів, передбачених вказаною статтею, оскільки про наявність у відповідача ОСОБА_3 статусу учасника бойових дій, їй стало відомо лише під час ознайомлення з відзивом, поданим відповідачем, що виключало можливість з`ясувати страхову установу, до якої має бути подана заява про виплату.

При вирішенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, виходив з того, що за приписами п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Таким чином, витрати на доставку, розміщення, утримання, харчування потерпілого відшкодовуються МТСБУ в тому випадку, якщо ці витрати були обґрунтованими та необхідними, що повинно бути підтверджено закладом охорони здоров`я.

Відповідно до копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення №6928 КП «ДМКЛ Полтавської міської ради» від 03.11.2022 року, пацієнту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз: «ЗЧМТ, забій головного мозкутяжкого ступеню, забій нижнього відділу хребта, садна обличчя», призначено лікування: «Інфузійна терапія, пентоксифілін 2%, нейроксон, діакарб 1 табл.*р.д., аспаркам 1 табл. *3 р.д, ібупрофен 0,2 мг. 1 табл. при болях.» Пацієнта виписано 03.11.2022 в задовільному стані з рекомендацією нагляду педіатра за місцем проживання (а.с. 8).

Відповідно до копій сторінок з амбулаторної карти хворого ОСОБА_2 , лікарем неврологом у зв`язку з насідками ЗЧМТ, забію головного мозку, 17.11.2022 та 03.01.2023 призначалось лікування: нейроксон 500 мг, неуробекс, необут (біфрен) 250 мг (а.с. 76-77).

Позивачем на підтвердження матеріальних витрат на лікування неповнолітнього ОСОБА_2 надано копії касових чеків на придбання відповідних препаратів на суму 2040,98 грн, а саме: - на придбання «Пентоксифілін р/р д/ін.», касові чеки від 25.10.22 на суму 11,90 грн та на суму 34,60 грн, касовий чек від 29.10.2022 на суму 23,19 грн; - на придбання «Пентилин р-р для д/ін.» (який є аналогом препарату «Пентаксифіліну»), касовий чек від 25.10.2022 на суму 115,42 грн, касовий чек від 28.10.2022 на суму 72,60 грн; - на придбання «Парацетамол д/дітей» (який є аналогічним за дією препарату «Ібупрофен»), касовий чек від 28.10.2022 на суму 44,30 грн; -на придбання «Нейроксон» касовий чек від 29.10.2022 на суму 59,40, касовий чек від 05.12.2022 на суму 960,80 грн; - на придбання «Біфрен капс.» касовий чек від 19.02.2023 на суму 718,77 грн. (а.с. 10-11, 79-80).

Отже, виходячи з наданих позивачем документів, документально підтверджені витрати на лікування ОСОБА_2 , пов`язані з ДТП (подією, яка є підставою для здійснення регламентних виплат), складають 2 040,98 грн.

Згідно чинного законодавства на день ДТП ліміт виплати МТСБУ за заподіяну шкоду життю та здоров`ю становить 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно з ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Підпунктом 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961) встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом №1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1статті 13 цього Закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961).

Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, учасника бойових дій, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ.

Отже, у встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі №1-6/2014 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (зі змінами) необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом № 1961.

Постановою Верховного Суду України від 27.04.2018 року у справі №910/9029/17 визначено три способи відшкодування шкоди внаслідок ДТП, зокрема, потерпілому як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

У Законі №1961-IV детально регламентовано дії учасників ДТП та страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Постановою Великої Палати Верховного суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 було зроблено наступний висновок. У Законі №1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Таку правову позицію Верховного Суду викладено у постанові від 19.05.2022 року у справі №389/807/20, де Верховний Суд вказав, що порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком врегулювання спору, визначеним як обов`язковий статтею 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового врегулювання, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, зокрема, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений непорушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну ,здоров`ю та життю людини.Потерпілий внаслідок вчинення що до нього злочину при обставинах ДТП не зобов`язаний звертатися безпосередньо до страховика з метою вирішення питання страхового відшкодування, та має право звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-4 від 01.07.04 року: «Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ»: п.1: МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1статті 13 цього Закону.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при визначення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.4 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд першої інстанції встановив, що наданий позивачем висновок психологічного експертного дослідження від 26.05.2023 №ЕД-19/117-23/5250-ПС, проведеного судовим експертом Полтавського НДЕКЦ Редчук І.А., яким встановлено наявність негативних змін в емоційному стані ОСОБА_2 , спричинення йому страждань (моральної шкоди) та визначено орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання (моральну шкоду), не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом з огляду на наступне.

У ст. 102 ЦПК України, визначено вимоги до висновку експерта, зокрема, у частині 7 цієї статті вказано, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України передбачено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку психологічного експертного дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулюється питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому і вказує наступне: страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За вказаною нормою Закону МТСБУ відшкодовує потерпілому моральну шкоду тільки у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верхового Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову ОСОБА_1 згідно уточнених позовних вимог є стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 2 040,98 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 100 000,00 грн. - моральної шкоди.

Предметом апеляційного перегляду в межах доводів апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України є законність і обгрунтованість рішення суду в частині стягнення з МТСБУ на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 2 040,98 грн. та моральної шкоди у розмірі 102,04 грн.

Згідно п.13.1. ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Як правильно встановлено судом першої інстанці, водій ОСОБА_3 є винуватцем ДТП, який на час ДТП вже мав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, серія НОМЕР_3 від 06.11.2015 року, тому підпадає під дію Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 на підтвердження понесених матеріальних витрат на придання ліків для лікування постраждалого в ДТП неповнолітнього сина ОСОБА_2 надала суду копії касових чеків на суму 2 040,98 грн, а саме: - на придбання «Пентоксифілін р/р д/ін.», касові чеки від 25.10.22 на суму 11,90 грн та на суму 34,60 грн, касовий чек від 29.10.2022 на суму 23,19 грн; - на придбання «Пентилин р-р для д/ін.» (який є аналогом препарату «Пентаксифіліну»), касовий чек від 25.10.2022 на суму 115,42 грн, касовий чек від 28.10.2022 на суму 72,60 грн; - на придбання «Парацетамол д/дітей» (який є аналогічним за дією препарату «Ібупрофен»), касовий чек від 28.10.2022 на суму 44,30 грн; -на придбання «Нейроксон» касовий чек від 29.10.2022 на суму 59,40, касовий чек від 05.12.2022 на суму 960,80 грн; - на придбання «Біфрен капс.» касовий чек від 19.02.2023 на суму 718,77 грн. (а.с. 10-11, 79-80), оскільки відповідно до копій сторінок з амбулаторної карти хворого ОСОБА_2 лікарем неврологом у зв`язку з насідками ЗЧМТ, забію головного мозку, 17.11.2022 та 03.01.2023 призначалося лікування: нейроксон 500 мг, неуробекс, необут (біфрен) 250 мг (а.с. 76-77).

Вказані копії фіскальних чеків є чіткими, розбірливими, з них вбачається назва медичного препарату, ціна, дата їх придбання, яка збігається з періодом проходження лікування неповнолітнього ОСОБА_2 , тому вони є належними та допустимими доказами у справі.

Загальна сума придбаних ліків складає 2 040,98 грн., а 5% завданої моральної шкоди від цієї суми складає 102,04 грн.

Колегія суддів, з урахуванням встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, які підтверджені належними та допустимими доказами, приходить до висновку про те, що висновок суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 040,98 грн. та моральної шкоди у розмірі 102,04 грн. є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на лікування та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, що судом належним чином не встановлено та не з`ясовано витрати, які пов`язані з даною дорожньо-транспортною пригодою внаслідок, чого суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та без належного обґрунтування, то ці доводи не заслуговують на увагу з вище вказаних підстав, понесені позивачем витрати є доведеними, придбані ліки були призначені лікарем під час проходження лікування потерпілим, що підтверджується відповідними доказами, які не викликають сумніви у їх достовірності.

Доводи апеляційної скарги про те, що підтвердженими є витрати на суму 1020,20 грн., а тому моральна шкода обраховується із суми розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням, та становить 5 % від цієї суми, тобто з урахування вище вказаних витрат, з яким МТСБУ може погодитися, моральна шкода становить 1020,20 х 0,05 = 51,01 грн., то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки надані стороною позивача докази є належними та допустимими, відсутні сумніви у їх достовірності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у порядку ст.ст. 33 та 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зверталася, внаслідок чого МТСБУ не могло відшкодувати витрати пов`язані з ДТП, що саме внаслідок дій позивача виник даний спір, усі судові витрати сторін повинні бути покладені на позивача, то ці доводи також не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду в частині вирішення питання розподілу судових витрат, який проведено судом у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, порушень ЦПК не вбачається.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов