ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3858/24 Справа № 214/5042/23 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/5042/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони у справі з квітня 2018 року до початку 2022 року перебували у періодичних фактичних шлюбних відносинах, від яких народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач, будучи зобов`язаний за судовим наказом від 19 жовтня 2022 року, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму, починаючи з 12 серпня 2022 року і до повноліття дитини, від виконання свого обов`язку ухиляється, аліменти в належному розмірі не сплачує, у зв`язку із чим по їх сплаті виникла заборгованість, що становить станом на 01 липня 2023 року суму в розмірі 37 364 грн 40 коп, а тому позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 74 728 грн 80 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 37 364 грн 40 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп в дохід держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, прийнявши як доказ розрахунок заборгованості по аліментним зобов`язанням відповідача, отриманний 18 квітня 2023 року від державного виконавця, не прийняв до уваги той факт, що відповідач, платежем у жовтні 2023 року частково погасив заборгованість по аліментам за період з серпня 2022 року по лютий 2023 року.

Також відповідач вважає, що розмір пені визначений судом без урахування висновків Верховного Суду в частині обчислення пені.

Вважає, що судом не було досліджено обставин винуватості відповідача в простроченні виконання зобовязання щодо сплати аліментів та вказує, що через стан здоров`я він був позбавлений матеріальних доходів, а його робота включає в себе переодичні підробітки та малий заробіток.

Також апелянт посилається на невірний розподіл судом першої інстації судових витрат у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги відповідача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1ст.369 ЦПКУкраїни (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга у даній справі подані до набрання чинності Законом № 3831-IX.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 грудня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою дитиною позивача та відповідача у цій справі (а.с.10).

Згідно судового наказу від 19 жовтня 2022 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму, починаючи з 12 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

Державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було прийнято до виконання вказаний вище судовий наказ та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №70543925 від 14 грудня 2022 року (а.с.14).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), загальний розмір заборгованості відповідача за судовим наказом про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини за період із серпня 2022 року по червень 2023 року включно складає 37 364 грн 40 коп. (а.с.12).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_3 , а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь отримувача аліментів неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 37 364 грн 40 коп.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У Постанові Верховного Суду України № 754/4461/21 від 09 листопада 2022 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст. 196 СК України. Зокрема, зазначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяці, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань.

За змістом ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За правилами ч. 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

З огляду на викладене, заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_3 , а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь отримувача аліментів неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Крім того, здійснюючи розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції врахував положення ч. 1 ст.196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 Цивільного Кодексу України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, визнання відповідачем позову у повному обсязі, встановивши наявність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, суд обґрунтовано вважав, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини боржника, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування неустойки (пені) з аліментів і дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у відповідному розмірі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, прийнявши як доказ розрахунок заборгованості по аліментним зобов`язанням відповідача, отриманний 18 квітня 2023 року від державного виконавця, не прийняв до уваги той факт, що відповідач, платежем у жовтні 2023 року частково погасив заборгованість по аліментам за період з серпня 2022 року по лютий 2023 року є безпідставними, з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом у відповідача існувала заборгованість по сплаті аліментів за період з серпня 2022 року по червень 2023 року включно, та складає 37364 грн 40 коп. (а.с.12).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що неустойка (пеня) нарахована незаконно, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обов`язок зі сплати аліментів скаржник має виконувати і підстави для припинення сплати аліментів були відсутні, а утримання своєї дитини є обов`язком батьків. Крім того, дії державного виконавця щодо правильності нарахування заборгованості за несплату аліментів, відповідач не оскаржував.

При цьому сума неустойки (пені) у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання сина за період з 12 серпня 2022 року по 30 червня 2023 року в розмірі 54 667 грн 33 коп визначена судом відповідно до норм чинного законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було досліджено обставин винуватості відповідача в простроченні виконання зобовязання щодо сплати аліментів та вказує, що через стан здоров`я він був позбавлений матеріальних доходів, а його робота включає в себе переодичні підробітки та малий заробіток, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність у платника аліментів захворювань не звільняє його від обов`язку утримання дитини, аліменти на користь якої присуджені у мінімальному розмірі. При цьому відповідачем по справі, окрім медичних документів, не надано доказів того, що він дійсно за своїм станом здоров`я не має молистві працевлашуватися.

Відповідно рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за несплату аліментів в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за несплату аліментів слід залишити без змін.

Разом з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає такими, що заслуговують на увагу на посилання відповідача в апеляційній скарзі на невірний розподіл судом першої інстації судових витрат у справі.

Так, за частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачку ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору в даній справі.

Відповідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволені частково та позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 536,80 гривень, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції в слід змінити в частині визначеного судом розміру судового збору, що підлягає стягенню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року в частині визначення розміру судового збору змінити, зменшивши суму судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь держави з 1 073,60 гривень до 536,80 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста