П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ДОДАТКОВА)

10 липня 2024 року м. Київ

Справа №759/9488/23

Провадження № 22-з/824/961/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 10 липня 2024 року

Повний текст постанови складено 15 липня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря Авєліна А.О.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Максішоп», магазин «Цитрус»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук Олени Григорівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Магазин «Цитрус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Максішоп» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника Поліщук О.Г. звернувся до суду із позовом до Магазину «Цитрус», ТОВ «Максішоп» в якому просить: стягнути з ТОВ «Максішоп» в особі магазину «Цитрус» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29048, 15 грн., в тому числі кошти за придбаний товар у розмірі 12999, 00 грн., неуйстойку у розмірі 11049, 15 грн., моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн.; -судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Магазин «Цитрус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Максішоп» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженої відповідальністю «Максішоп» ( , місцезнаходження: м. Одеса, вул. Маразліївська 1/20) в особі магазину «Цитрус» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошові кошти в розмірі 29048 (двадцять дев`ять тисяч сорок вісім) грн. 15 коп., з яких: 12999 грн. 00 коп. кошти за придбаний товар, 11049 грн. 15 коп. неустойка, 5000 грн. 00 коп. моральна шкода.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Магазин «Цитрус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Максішоп» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженої відповідальністю «Максішоп» ( , місцезнаходження: м. Одеса, вул. Маразліївська 1/20) в особі магазину «Цитрус» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду та додатковим рішенням суду, ТОВ «Максішоп» подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та позовні вимоги позивача задовольнити частково у частині стягнення неустойки за затримку безоплатного усунення недоліку понад встановлений договором строк у розмірі 5199,60 грн, в задоволенні інших вимог відмовити. Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Максішоп» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 5000 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року - змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу з 10000 грн. до 3000 грн.

28 травня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Поліщук О.Г. про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просить ухвалити по справі додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «Максішоп» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 5520 грн.

ТОВ «Максішоп» подано заперeчення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому проти задоволення заяви заперечують, посилаючись на те, що представником позивача не зазначено кількості витрачених годин.

За правилами частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ Максішоп» в режимі відеоконференцзв`язку Стрембій Анни-Марії Андріївни, яка заперечувала проти ухвалення додаткового рішення, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви представника позивача адвоката Поліщук О.Г. про ухвалення у справі додаткового рішення та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 209 ЦПК України).

Таким чином цивільним процесуальним законодавством обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні саме після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі№ 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховуватипозицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бутиспіврозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об'єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду нарозумну необхідність судових витратдля конкретної справи.

З матеріалів справи відомо, що представником позивача у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання адвокатських (правових) послуг №10/05-23 від 10.05.2023 року, додаткова угода №2 від 01 березня 2024 рокудо договору, Акт надання послуг від 24 травня 2024 року, відповідно до якого загальна сума послуг становить 5250, 00 грн.

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ОСОБА_1 послуг адвоката Поліщук О.Г. з надання правової допомоги.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, судова колегія виходить з того, що справа про захист прав споживача для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників.

Отже, враховуючи, що апеляційну скаргу ТОВ «Максішоп» задоволено частково, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу ОСОБА_1 послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ТОВ «Максішоп» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1050 грн., в ході апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максішоп» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1050 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О.І. Шкоріна