___________ __ МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ________ _____
Пр. № 2/521/593/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Ткач А.О., за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

позивача - ОСОБА_2 ,

представника позивачів адвоката Колосовської Л.Л.,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та у його вихованні, визначення способу участі у вихованні онука,

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що їх донька ОСОБА_5 з 2008 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , відповідачем у справі. Від спільного проживання у них народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з батьками проживав в квартирі АДРЕСА_1 .

Осінню 2021 року батьки малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняли рішення про те, що син повинен навчатися за кордоном, у Республіці Сербія та проживати разом з матір`ю, ОСОБА_5 .

З ІНФОРМАЦІЯ_2 малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з матір`ю в м. Белград, у Республіці Сербія та був зарахований до основної школи «Лаза Костіч» в м. Белград та займався у Баскетбольному клубі «Партизан НІС».

Зазначили, що 14 липня 2022 року за домовленістю між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , онук на період літніх канікул поїхав до батька в Україну до м. Одеси, та повинен був повернутися до м. Белград, до початку навчального року 2022/2023. Однак, батько налаштував дитину проти них та матері дитини, відповідач категорично відмовився повертати дитину матері, заявивши, що дитина буде проживати разом з ним в Україні.

Рішенням органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації від 10 квітня 2023 року було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_4 .

Малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 .

Стверджували, що після приїзду малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україну до м. Одеси, відповідач перешкоджає їм у зустрічах з онуком, у здійсненні ними своїх прав щодо його виховання та спілкування з ним, хоча між ними були теплі та дружні відносини.

Крім того, відповідач заблокував їх номери телефонів та забороняє дитині спілкуватися з ними, а також їм не відомо в яких умовах проживає дитина та з ким спілкується. Коли дитина хворіла, то відповідач заборонив лікарям пускати їх до онука.

Вказували, що з цього приводу, вони зверталися до відділу поліції, де отримали відповідь від 11 квітня 2023 року, зі змісту якої вбачається, що з відповідачем було проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення насильства в сім`ї згідно ст. 173-2 КУпАП та наслідки невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей згідно ст.184 КУпАП.

Вважають, що відповідач створює їм штучні перешкоди у спілкуванні з онуком. Спроби добровільно вирішити з відповідачем питання щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з онуком залишилися без результату.

Стверджували, що з цього приводу вони також зверталися до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів їх участі у спілкуванні та вихованні з онуком, але питання на момент звернення до суду не було розглянуто.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачі просили суд зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не чинити їм, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних їх побачень з онуком 2 рази на тиждень з відвідування їх місця проживання, з ночівлею за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 щосереди з 16.00 год. до 16.00 год. четверга та щоп`ятниці з 16.00 год. до 16.00 год. суботи без присутності батька онука; спілкування дідуся та бабусі та онука за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо - та/або відео-зв`язку конференції щодня, тривалістю до 2-х годин, з урахуванням режиму та можливості онука; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою суду від 20 червня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано з органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради висновок (т. 1 а.с. 58-59).

Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року задоволено заяву відповідача про виклик свідка та допит малолітньої особи (т. 2 а.с. 66).

Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року підготовче провадження по справі було закрито та справа призначена до судового розгляду (т. 2 а.с. 67).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник, діюча на підставі ордерів від 19 липня 2023 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надали відповідь на відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 91-92, 237-242).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відповідь (відзив) на позов та заперечення на відповідь на відзив, в обгрунтування яких зазначив, що з кінця 2016 року він з дитиною проживають вдвох, оскільки мати дитини їх залишила. Вказував, що допомогу по вихованню сина йому надавала його мати, яка незважаючи на похилий він та окреме проживання готувала їм їжу. Крім того, допомогу також надав його старший син ОСОБА_7 , 1990 року народження, який тренував брата, оскільки є тренером з баскетболу. Стверджував, що мати дитини участі у вихованні сина не приймала, матеріальної допомоги на утримання сина не давала. При цьому позивачі онуком не цікавилися, а коли матір дитини залишила його у Белграді з позивачкою, то дитина не знаходячи спільної мови, пішов з дому та цілий день їздив по місту на автобусах. Відповідач стверджував, що позивачка переслідує ОСОБА_8 в інтересах своєї доньки, а дитина відмовляється зустрічатися з позивачами, не бажає спілкуватися та приходити до них в гості. За таких обставин, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими, та такими які не підтверджені належними доказами (т. 1 а.с. 106-116, т .2 а.с. 1-3а, 112).

Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий на підставі довіреності від 31 січня 2024 року, в судовому засіданні наполягав на розгляді справи по суті, та при винесенні рішення просив суд врахувати висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (т. 2 а.с. 99).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є рідними батьками ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 18).

Встановлено, що ОСОБА_5 з 2008 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 .

В період спільного проживання у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 17).

Встановлено, що до листопада 2021 року малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з батьками в квартирі АДРЕСА_1 , 2/3 частини якої, належить ОСОБА_4 на праві власності.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №23 від 30 червня 2022 року, ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем.

Відповідач ОСОБА_4 працює директором приватного підприємства «Ремстрой», юрист за освітою, має постійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно/.

В процесі судового розгляду встановлено, що з 16 листопада 2021 року малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з матір`ю ОСОБА_5 в м. Белград, у Республіці Сербія, де був зарахований до основної школи «Лаза Костіч» в м. Белград та займався у Баскетбольному клубі «Партизан НІС», що підтверджується довідкою від 21 липня 2022 року (т. 1 а.с. 19, 20, 21).

В липні 2022 року на період літніх канікул, малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернувся до України у м. Одеса та став проживати з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 .

Встановлено, що рішенням органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10 квітня 2023 року було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 46-48).

Зі змісту рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10 квітня 2023 року вбачається, що ОСОБА_4 самостійно виховує малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина з дня народження проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 , стосунки дуже добрі.

Судом встановлено, що позивачам у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2001 року в рівних частинах квартира АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 22-23, 24).

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №П1-41824-Ф/л від 16 березня 2023 року в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_5 , рідна матір малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 1 а.с. 32, 33).

Встановлено, що 17 квітня 2023 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бабусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дідусю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с. 49).

Оскільки між сторонами у справі не було досягнуто згоди про порядок виховання дитини та спілкування з нею, то 19 липня 2023 року органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було надано висновок про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітнім онуком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей бабусі та дідуся з онуком, а саме: кожну п`ятницю з 19:00 год. до суботи 15:00 год. з ночівлею без присутності батька за згодою дитини; спілкування дідуся та бабусі разом з онуком за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо - та/або відео-зв`язку конференції щодня, за згодою дитини. Усі зустрічі повинні проводитися за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини, стану здоров`я, та за умови забезпеченням ОСОБА_1 (бабусею дитини) та ОСОБА_2 (дідусем дитини) необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини (т. 1 а.с. 93-96).

Висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 липня 2023 року сторонами не оскаржувався, але відповідачем ОСОБА_6 були надані заперечення на вказаний висновок (т. 1 а.с. 88-90).

Зі змісту висновку органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 липня 2023 року вбачається, що позивачі за місцем проживання характеризуються позитивно.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі "Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії", п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року "М. С. проти України", п. 77).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Статтею 263 СК України визначено, що спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Із системного тлумачення вказаних статей Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»).

Отже інтереси дитини, за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків та інших осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом позивачі вказували на те, що відповідач порушує їх права на спілкування та виховання онука, а тому просили суд зобов`язати відповідача усунути зазначені перешкоди.

При вирішенні даної позовної вимоги, суд звертає увагу на те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить про те, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста статті 19 СК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вказує на те, що він не чинить перешкод у спілкуванні позивачів з онуком, і позивачами в ході розгляду справи не доведено переконливими доказами факту наявності перешкод з його боку у спілкуванні та вихованні дитини.

Суд звертає увагу на те, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуком можливе лише у разі наявності таких перешкод з боку відповідача.

В процесі судового розгляду, суд прийшов до висновку, що відповідач дійсно чинить перешкоди з приводу спілкування позивачів із онуком, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не бажає, що б позивачі спілкувалися з дитиною, оскільки не довіряє їм, та сумнівається в їх щирості та любові до онука.

Що стосується позовних вимог щодо встановлення способів участі позивачів у вихованні та спілкуванні із онуком, то суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108).

ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82).

Згідно зі статтею 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їх спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

В ході розгляду справи було встановлено, що за висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 липня 2023 року було зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітнім онуком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей бабусі та дідуся з онуком, а саме: кожну п`ятницю з 19:00 год. до суботи 15:00 год з ночівлею без присутності батька за згодою дитини; спілкування дідуся та бабусі разом з онуком за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо - та/або відео-зв`язку конференції щодня, за згодою дитини. Усі зустрічі повинні проводитися за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини, стану здоров`я, та за умови забезпеченням ОСОБА_1 (бабусею дитини) та ОСОБА_2 (дідусем дитини) необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини (т. 1 а.с. 93-96).

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 липня 2023 року, оскільки вважає, що наявні у справі докази та надані сторонами пояснення в своїй сукупності свідчать про те, що в добровільному порядку сторони в повному обсязі не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся із онуком.

Крім того, твердження відповідача щодо відсутності підстав для визначення способів участі бабусі та дідуся у вихованні онуком, судом до уваги не приймаються, оскільки, позбавлення позивачів права щодо їх участі у спілкуванні та вихованні їх онука може позбавити дитину родинних зв`язків з бабусею та дідусем, любові та турботи з боку, останніх, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

При визначенні способу участі баби та діда у вихованні онука, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини.

При вирішенні позовних вимог в цій частині, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивачів у вихованні малолітнього онука, що не суперечить інтересам дитини та з урахуванням її бажання.

При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право бабусі та дідуся на участь у вихованні онука.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив суду, що відносини між ним та онуком до Сербії були добрі. З відповідачем конфліктів не було. Онук по телефону сказав, що не хоче спілкуватися з ними. Він дзвонив до онука, але телефон не відповідає (т. 2 а.с. 108).

Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у вирішенні спірних питань, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та її виховання.

Вимоги позивачів про їх участь у вихованні та спілкуванні з онуком суд вважає обґрунтованими, проте, бажаний ними спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини.

Визначаючи часи спілкування бабусі та дідуся із онуком без участі батька, суд також враховує відсутність доказів негативного впливу бабусі та дідуся на онука та вважає, що присутність обох сторін під час зустрічей позивачів із дитиною не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, може негативно впливати на її психоемоційний стан, з огляду на стосунки, які склались між сторонами.

Крім того, в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивачів з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивачів із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню, останнього, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батьків, так і бабусі з дідусем, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Надаючи оцінку запропонованому позивачами графіку їх участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням віку онука, стану його здоров`я та інтересів, відсутності протиправних дій бабусі та дідуся стосовно своєго онука, бажання бачитися, та піклуватися про нього, - вірним буде визначити порядок участі бабусі та дідуся у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, дотримуючись графіку, встановленим органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 липня 2023 року,виключно за згодою дитини.

Суд вважає, що такі зустрічі не повинні порушувати інтереси дитини та відбуватися з урахуванням її бажання.

Відмовляючи позивачам у задоволенні інших вимог в частині бажаного графіку спілкування та виховання дитини, суд вважає за необхідне вказати, що встановлення такого способу участі у спілкуванні із дитиною, з огляду на її вік, характер відносин між сторонами, усталений режим дня та відпочинку дитини, є недоцільним, та не буде відповідати інтересам малолітньої дитини та порушить збалансованість участі батька та матері в її вихованні.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що визначений судом спосіб участі бабусі та дідуся у вихованні онука та спілкуванні із ним у повній мірі відповідає інтересам як бабусі з дідусем, так і онука, а також є достатнім для забезпечення участі бабусі та дідуся у процесі виховання онука.

Окремо суд вважає за необхідне звернути уваги на те, що батькам дитини, та бабусі з дідусем слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування батьків, та бабусі з дідусем із онуком.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування бабусіз дідусем із онуком та участь у його вихованні, бажання позивачів брати участь у вихованні та спілкуванні з онуком, суд вважає, що з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини наявні підстави для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та вихованні онука, однак, за визначеним судом графіком, враховуючи бажання дитини на зустрічі та відпочинок, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 1073,60 грн., які сплачені позивачами при зверненні до суду та які підлягають стягненню із відповідача (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 159, 257, 258, 263 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

встановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та у його вихованні, визначення способу участі у вихованні онука задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23 січня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року, з малолітнім онуком - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей бабусі та дідуся з онуком:

-кожну п`ятницю з 19 год. 00 хв. до суботи 15 год. 00 хв. з ночівлею без присутності батька за згодою дитини;

-спілкування дідуся та бабусі разом з онуком за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо - та/або відео-зв`язку конференції щодня, за згодою дитини.

Усі зустрічі повинні проводитися за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини, стану здоров`я, та за умови забезпеченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року (бабусею дитини) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року (дідусем дитини) необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23 січня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 17 травня 2024 року.

Суддя: О.М. Сегеда