ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/1484/24
Номер провадження 22-ц/818/2647/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Благої І.С. від 30 травня 2024 року у справі № 646/1484/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу.

Позовна заява мотивована тим, що йому двічі незаконно відмовлено у працевлаштуванні за направленням від державної служби зайнятості.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про відмову у прийнятті на роботу повернуто позивачу.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги ухвали судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2024 року про залишення позовної заяви без руху не виконані.

Не погодившись з ухвалою судді про повернення позовної заяви, 30 травня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково залишив його позовну заяву без руху та в подальшому повернув позовну заяву з підстав неподання уточненої позовної заяви, відповідачем у якій було б ТОВ «Газорозподільні мережі України», а не його філія. Він подавав клопотання про заміну відповідача та направляв за допомогою системи «Електронний суд» уточнену позовну заяву (файл "Позовна заява 646-1484-24 до належного відповідача ГАЗМЕРЕЖІ Київ .pdf"), в якій відповідачем є саме ТОВ «Газорозподільні мережі України». Копію уточненої позовної заяви направлено ТОВ «Газорозподільні мережі України» через систему «Електронний суд», на підтвердження чого у матеріалах справи міститься квитанція. Також ним обґрунтовано наявність підстав для залучення третьої особи у справі.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 травня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 2 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року позовна заява була залишена без руху відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України, та позивачу надано п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме: залучення як відповідача юридичної особи, а не філії, сплати судового збору та обґрунтування необхідності залучення третьої особи.

18 лютого 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що філія дійсно не може бути відповідачем у справі, та просив замінити первісного відповідача - Харківську міську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» на належного відповідача - ТОВ «Газорозподільні мережі України», вказав про сплату судового збору та виклав обґрунтування необхідності залучення третьої особи (а.с. 19-22).

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви з підстав неможливості роздрукувати додатки до його заяви, та надано позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання позивачем копії цієї ухвали.

20 лютого 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких посилався на те, що вчинив всі необхідні дії для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 27-28).

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року повернуто ОСОБА_1 його позовну заяву до Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про поновлення права на отримання роботи у зв`язку з відмовою у прийнятті на роботу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з тих підстав, що оскаржуваною ухвалою позовну заяву повернуто до спливу наданого ухвалою від 20 лютого 2024 року строку на усунення недоліків, тобто передчасно.

Після повернення справи з суду апеляційної інстанції ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвала мотивована тим, що позивач не подав до суду позовну заяву у новій редакції (уточнену), в якій відповідачем була б зазначена юридична особа, а не філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», яка не може бути відповідачем у справі.

Вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 13 травня 2024 року о 18:23, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 127).

13 травня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення, зареєстровані судом 14 травня 2024 року, викладені частково російською мовою, в яких, зокрема, вказав, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у його задоволенні, а не для відмови у відкритті провадження у справі (а.с. 128).

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2024 року про усунення недоліків позовної заяви повернуто заявнику без розгляду.

15 травня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій вказав, що позовна заява до відповідача доставлена йому, що підтверджується квитанцією про доставку. Серед додатків до цього документа є, зокрема, позовна заява, в якій відповідачем вказано ТОВ «Газорозподільні мережі України» та квитанція № 1052361 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету ТОВ «Газорозподільні мережі України» (а.с. 136-137, 140-142, 146).

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу через не усунення ним недоліків, вказаних в ухвалі від 13 травня 2024 року.

Проте, погодитися з таким висновком судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не може, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Пунктом 2 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За частиною 1 статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина 1 статті 89 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

У своїй постанові від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав наступні висновки:

- з урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила;

- згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

- розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення "заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини 1 статті 186, пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 757/43355/16-ц);

- аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 607/4090/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 213/4206/19, від 07 липня 2021 року у справі № 712/13066/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 552/2889/20, що свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі.

Разом з тим, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

У статті 189 ЦПК України визначено завдання підготовчого провадження, якими, зокрема, є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Також згідно з пунктом 4 частини 2 статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Залишаючи позов ОСОБА_1 без руху та в подальшому повертаючи його, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що пред`явлення позову до філії, а не до юридичної особи є недоліком позовної заяви та недотриманням вимог статті 175 ЦПК України, не врахувавши, що наведене є підставою для іншого наслідку - відмови у відкритті провадження у справі на підставі частини 1 статті 186 ЦПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки уточненій позовній заяві ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах справи (а.с. 140-142), відповідачем у якій вказано ТОВ «Газорозподільні мережі України», а не його філію, а також його клопотанню про заміну відповідача на ТОВ «Газорозподільні мережі України» (а.с. 19-21), в результаті чого дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, і таке порушення норм процесуального права перешкоджає подальшому провадженню в справі, адже у судді суду першої інстанції не було законних підстав для повернення позову.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню в справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо розподілу судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 травня 2024 року скасувати, справу направити до Червонозаводського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина