ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4372/24 Справа № 213/4995/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/4995/23 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

на заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року,

встановив:

У листопаді 2023 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі за текстом КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

Позовна заява мотивована тим, що КПТМ «Криворіжтепломережа» є надавачем послуги з постачання теплової енергії у

АДРЕСА_1 є багатоквартирним, подання теплоносія до нього здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача.

ОСОБА_1 є співвласником вказаного будинку, в якому має на праві власності нежитлове приміщення № 121.

Позивач здійснював постачання теплової енергії відповідачці на вказане приміщення, так як воно вбудоване та не виокремлено від внутрішньобудинкового комплексу трудопроводів та обладнання для забезпечення опалення вказаного будинку.

З 05 листопада 2021 року договірні відносини між КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживачами - власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, текст якого розміщено на сайті товариства.

Відповідно п.30 індивідуального договору плата виконавцю складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

Відповідачка не виконувала свої грошові зобов`язання перед позивачем, оплату за отримані послуги не здійснювала, в результаті чого, за період з 05 листопада 2021 року по 23 березня 2023 року, утворилась заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 91 896,41 грн та за абонентське обслуговування, за період з 05 листопада 2021 року по 31 липня 2023 року, у розмірі 407,35 грн.

Внаслідок порушення відповідачкою вимог чинного законодавства та наявності заборгованості, позивачем нараховані інфляційні втрати, за період з січня 2022 року по вересень 2023 року, у розмірі 12323,21 грн, 3% річних, за період з 01 лютого 2022 року по 23 жовтня 2023 року у розмірі 3 194,78 грн, пеню згідно п.45 індивідуального договору за період з 01 серпня 2023 року по 23 жовтня 2023 року у розмірі 107,12 грн.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказані суми заборгованості, інфляційні втрати, 3% річних та пеню, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року позов КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 91 896 грн 41 коп, плату за абонентське обслуговування у розмірі 407 грн 35 коп, суму збитків від інфляції у розмірі 4 511 грн 27 коп, 3% річних в розмірі 813 грн 92 коп. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» судовий збір в розмірі 2 427 грн 88 коп.

В апеляційній скарзі позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних збитків, 3% річних та пені та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно застосував до правовідносин сторін постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Так, цією Постановою дійсно визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Натомість, відповідачка у справі є власницею нежитлового приміщення та для неї застосовується тариф інші споживачі. Оскільки, відповідачка у даних правовідносинах виступає, як інший споживач, а не як споживач за категорією населеня, то дія цієї Постанови на неї не поширюється.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга у даній справі подана до набрання чинності Законом № 3831-IX.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга КПТМ «Криворіжтепломережа» не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що що КПТМ «Криворіжтепломережа» є теплопостачальною організацією у розумінні ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», як суб`єкт господарської діяльності, який виробляє, транспортує та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу.

ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, утвореного після реконструкції квартири, загальною площею 103,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , свідоцтво про право власності від 11 травня 2005 року за № 238, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 10 червня 2005 року.

Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем не укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою нежитлового приміщення.

Рішенням Криворізької міської ради № 530 від 22 жовтня 2021 року Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа» встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.

Наказом позивача № 712 від 03 листопада 2021 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в розмірі 22,05 грн. В подальшому наказами по підприємству від 30 листопада 2021 року № 791, від 30 червня 2022 року № 394, від 29 листопада 2022 року № 773 у зв`язку із зміною законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць вносились зміни до вищевказаного Наказу № 712 та відповідно змінювався розмір плати за абонентське обслуговування, який встановлений: з 01 грудня 2021 року у розмірі 22,05 грн, 01 липня 2022 року у розмірі 17,87 грн, 01 грудня 2022 року у розмірі 17,70 грн.

Встановлено, що позивачем регулярно та відповідно до тарифів на теплову енергію надавалися комунальні послуги, що підтверджується актами про подачу теплової енергії від 03 листопада 2021 року, 01 листопада 2022 року та актами про припинення подачі теплової енергії від 01 квітня 2022 року та від 23 березня 2023 року.

Фактичне споживання послуги з постачання теплової енергії житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується щомісячними звітами про споживання, з яких видно, що обсяг спожитої теплової енергії визначається за показами лічильника.

Позивачем протягом періоду з грудня 2021 року до липня 2023 року направлялись відповідачу рахунки-фактури щодо вартості послуг з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування.

Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості за ОСОБА_1 значиться заборгованість за теплову енергію за період з 05 листопада 2021 року по 23 березня 2023 року у розмірі 91 896,41 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговуваннях за період з 05 листопада 2021 року по 31 липня 2023 року склала 407,35 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання з оплати комунальних платежів, позивачем за період з 01 лютого 2022 року по 23 жовтня 2023 року здійснено розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 12 323,21 грн; за період з 01 лютого 2022 року по 23 жовтня 2023 року нараховано 3% річних від простроченої суми в розмірі 3 194,78 грн; пеню за період з 01 серпня 2023 року по 23 жовтня 2023 в розмірі 107,12 грн.

За вихідним номером № 1995/13 від 31 травня 2023 року відповідачу направлялась претензія № 3179/14346 щодо необхідності сплати заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 92 268,36 грн, яка залишена відповідачем без відповідного реагування.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованості за послугу з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, розташованого в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 91 896 грн 41 коп та плати за абонентське обслуговування у розмірі 407 грн 35 коп, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка у встановлені законом строки не вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.

Зважаючи на те, що позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» в апеляційній скарзі не оскаржує в цій частині, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачка у встановлені законом строки не вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги, КПТМ «Криворіжтепломережа» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Відмовляючи в частині вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, а також пені, суд першої інстанції виходив з того, що на території України введено воєнний стан, який триває з 24 лютого 2022 року та взяв до уваги постанову Кабінету міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою забороняється нарахування та стягнення неустойки (3% річних, інфляційних витрат, штрафів) при несвоєчасному, неповному внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує виникнення зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується із обов`язком боржника щодо такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Відповідно статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.

Аналогічне положення щодо сплати пені у разі несвоєчасного здійснення платежів передбачено і п.п.44, 45 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.

З матеріалів справи вбачається, що на суму заборгованості було нараховано інфляційні втрати за період з лютого 2022 по вересень 2023 року в розмірі 12 323,21 грн, 3% річних від простроченої суми за період з 01 лютого 2022 року по 23 жовтня 2023 року в розмірі 3 194,78 грн, пені за період з 01 серпня 2023 року по 23 жовтня 2023 року в розмірі 107,12 грн.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває станом на час вирішення справи.

Відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання сплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (у редакції, чинній на момент звернення з позовом і ухвалення оскаржуваного рішення та яка застосовувалася з 24 лютого 2022 року) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі; стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби тощо).

Дія абзаців першого та третього пункту 1 цієї постанови поширюється на юридичних осіб, яким належить на праві власності або іншому речовому праві житлове та/або нежитлове приміщення, будинок, в яких розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи, у разі, коли такі юридичні особи не мають права на отримання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану (пункт 1-1 постанови Кабінету міністрів України № 206).

Отже, норми вказаної постанови щодо заборони нарахування та стягнення інфляційних нарахувань, процентів річних поширюються на населення, яким несвоєчасно та/або неповно вносилися плата за житлово-комунальні послуги з 24 лютого 2022 року та юридичних осіб, яким належить на праві власності або іншому речовому праві житлове та/або нежитлове приміщення, будинок, в яких розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи.

За таких обставин, суд першої інстанцїі дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка у справі - ОСОБА_1 є власницею нежитлового приміщення та для неї застосовується тариф - інші споживачі, тобто, у даних правовідносинах вона виступає, як інший споживач, а не як споживач за категорією населення, то дія цієї Постанови на неї не поширюється, колегією суддів не приймаються, як такі, що зводяться до помилкового тлумачення правових норм.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» залишити без задоволення.

Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста