УХВАЛА

про накладення арешту

29 листопада 2024 рокуСправа №451/1673/24
Провадження № 2/451/555/24

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Патинок О.П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-я особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницька Наталія Іванівна про визнання недійсним договору дарування в порядку ст. 149 ЦПК України, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-я особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницька Н.І. про визнання недійсним договору дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки від 20 вересня 2023 року.

Одночасно з позовною заявою до Радехівського районного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю (майстерню), поз.2, загальною площею 142,5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120 та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0209 га, кадастровий номер № :01:007:0277, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-я особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницька Н.І. про визнання недійсним договору дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки від 20 вересня 2023 року, вважаючи такий договір фраудаторним ( договором, що вчиняється боржником на шкоду кредитору). Заявник обґрунтовує наявність підстав для забезпечення позову тими обставинами, що боржник ОСОБА_2 знаючи про невиконання ним перед ОСОБА_1 зобов`язання із повернення позичених грошових коштів згідно розписки від 18.11.2021, 24.01.2022 у розмірі 18 500 дол. США, а також настання строку виконання зобов`язання перед ОСОБА_1 відчужив своїй матері відповідачці ОСОБА_3 належні йому на праві власності нежитлову будівлю та земельну ділянку з метою ухилення від звернення стягнення на це майно. При цьому покликається на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 405754452 від 28.11.2024р. згідно якої, відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить спірна нежитлова будівля та земельна ділянка.

Зазначає, що предметом спірного договору дарування є нежитлова будівля (майстерня), поз.2, загальною площею 142,5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0209 га, кадастровий номер № :01:007:0277, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239. Сторони Договору дарування від 20 вересня 2023 року пов`язані родинними відносинами та являються матір`ю та сином. Первісний власник - відповідач ОСОБА_2 після настання строку виконання зобов`язання перед ОСОБА_1 здійснив безоплатне відчуження свого майна близькому родичу з метою унеможливити звернення стягнення позивачем.

У зв`язку із неповерненням боржником ОСОБА_2 грошових коштів згідно із розписками, ОСОБА_1 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості; провадження у справі № 451/1661/24, суддя Семенишин О.З..

З огляду на викладене, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що нежитлова будівля та земельна ділянка, які є предметом оспорюваного Договору дарування, можуть бути в черговий раз відчужені його теперішнім власником третім особам (продати, подарувати, внести нежитлове приміщення та земельну ділянку в статутний капітал юридичної особи, вчинити будь які інші юридичні дії з передачі майна в оренду, користування, заставу), що може ускладнити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача.

28.11.2024 (16.53 год) автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Патинок О.П.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву разом з поданими матеріалами та надавши їм належну оцінку, суд, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних заходів, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та застосовуються з метою недопущення вчинення відповідачем дій, направлених на фактичну неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 308/8567/2014 від 14 червня 2021 року зазначив, що у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки вже потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду, істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є вимога позивача до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним Договору дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки, що укладений 20 вересня 2023 року між ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) та ОСОБА_3 (Обдаровуваний), який було посвідчено приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницькою Наталією Іванівною, зареєстровано в реєстрі за № 2054 та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на нежитлову будівлю (майстерню), поз.2, загальною площею 142,5 кв. м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0209 га, кадастровий номер №:01:007:0277, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Таким чином, предметом позову є договір дарування, згідно якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 нежитлову будівлю (майстерню), поз.2, загальною площею 142,5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0209 га, кадастровий номер № :01:007:0277, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239, а саме відчужив нежитлову будівлю (майстерню) та земельну ділянку безоплатно на користь ОСОБА_3 ..

Отже, фактично об`єктом спору у даній справі є нежитлова будівля (майстерня) поз.2, загальною площею 142,5 кв. м. та земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0209 га, кадастровий номер № :01:007:0277, власником якої є ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що первісний власник - відповідач ОСОБА_2 знаючи про невиконання ним перед ОСОБА_1 зобов`язання із повернення позичених грошових коштів згідно розписки від 18.11.2021, 24.01.2022 у розмірі 18 500 дол. США, а також настання строку виконання зобов`язання перед ОСОБА_1 відчужив своїй матері відповідачці ОСОБА_3 належні йому на праві власності нежитлову будівлю та земельну ділянку з метою ухилення від звернення стягнення на це майно. У зв`язку із неповерненням боржником ОСОБА_2 грошових коштів згідно із розписками, ОСОБА_1 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості; провадження у справі № 451/1661/24.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Так, у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, у разі задоволення якої, не вимагатиме примусового виконання, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що між сторонами існує реальний спір про визнання недійсним договору дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки у зв`язку з бажанням позивача забезпечити виконання рішення суду по іншій справі за рахунок цього майна.

Також враховуючи вірогідність того, що відповідач ОСОБА_3 , якій нежитлова будівля та земельна ділянка були безоплатно відчужені відповідачем ОСОБА_2 , може розпорядитися цим майном як одноособовий власник шляхом подальшого відчуження даних об`єктів третім особам, суд доходить висновку, що зазначене зробить неможливим ефективне відновлення порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Суд вважає, що нездійснення обмеження відповідача у праві відчужувати спірне майно на користь третіх осіб та у випадку вчинення відповідачем таких дій означене потягне, у свою чергу, необхідність для позивача подання до суду нових позовних вимог і залучення інших співвідповідачів, що призведе до неефективності судового захисту, не економії процесуального часу та безконтрольного розширення кола задіяних у процесі осіб.

Отже, позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування забезпечення позову унеможливить невиконання рішення суду та сприятиме ефективному захисту та поновленню порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.

Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю (майстерню), поз.2, загальною площею 142,5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120 та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0209 га, кадастровий номер № :01:007:0277, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239.

У п. п 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України зазначається, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Враховуючи, що ч.1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд вбачає загрозу відчуження спірного майна на користь третій осіб.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову, не позбавляє відповідача ОСОБА_3 права володіння та користування майном, а лише обмежує її право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_3 , оскільки спірне майно фактично перебуває у її володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України, є вичерпним.

У даному випадку судом не встановлено обставин для обов`язкового вжиття судом зустрічного забезпечення, а тому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення за таких обставин.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149-153, 353 ЦПК України,

постановив:

задовольнити заяву.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-я особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницька Наталія Іванівна про визнання недійсним договору дарування, шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю (майстерню), поз.2, загальною площею 142,5 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0209 га, кадастровий номер № :01:007:0277, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239, які на праві власності належать ОСОБА_3 ..

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 .

Боржники: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст.157 ЦПК України копію даної ухвали направити відповідним державним органам для виконання, а також учасникам справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Патинок О. П.