справа № 752/9494/23
провадження № 22-ц/824/8094/2024
головуючий у суді І інстанції Ольшевська І.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідно до якого просила стягнути ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з 15 травня 2023 року, на період навчання, але не більше ніж до досягнення 23 річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 25 липня 2003 року було укладено шлюб, актовий запис № 1082, свідоцтво серії НОМЕР_1 . Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харьків від 4 червня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. У січні 2023 ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 4 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Разом із тим, ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_2 виповнилось 18 років та остання продовжує навчання у Київському національному економічному університеті В. Гетьмана, є студенткою денної форми навчання з вересня 2022 року. А тому позивач вважав, що потребує матеріальної допомоги того з батьків, з ким вона не проживає в період навчання до досягнення останньою 23-річного віку.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн на календарний місяць, починаючи з моменту звернення до суду з цією заявою, а саме з 15 травня 2023 року, та до моменту закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_2 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн 60 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскільки відповідач не був повідомлений про розгляд справи, не міг надати відзив на позовну заяву, не міг подати докази на підтвердження своїх доводів та міркувань, а отже рішення суду було ухвалене при неповному з`ясуванні всіх обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення аліментів на повнолітню дочку, не встановив наявність чи відсутність передбачених ст. ст. 182, 199 СК України обставин як підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, за відсутності належних і допустимих доказів - уважав доведеним факт спроможності відповідача надавати таку допомогу, посилаючись тільки на те, що відповідач в добровільному порядку допомагає інколи дитині.

Наголошує на тому, що судом у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при ухваленні рішення не встановлено матеріальне становище платника аліментів. Звертає увагу, що з 2022 року через збройну агресію рф матеріальне становище відповідача суттєво погіршилось, оскільки відповідач перестав отримувати будь-які доходи від здійснення підприємницької діяльності, яка є єдиним джерелом усіх доходів відповідача. На території Харківської області ведуться активні бойові дії, спричинені збройною агресію рф, що фактично повністю унеможливило здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Згідно зі звітною податковою декларацією від 10 січня 2023 року платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2022 рік (додаток № 1) платник ОСОБА_1 отримав за 2022 рік сукупно 13 000 грн (січень-6 500 грн та лютий-6 500 грн). Згідно зі звітною податковою декларацією від 8 січня 2024 року платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік (додаток № 3) платник ОСОБА_1 не отримав у 2023 звітному році жодних доходів.

Також звертає увагу, що станом на момент подачі апеляційної скарги матеріальне становище відповідача не покращилось, а значно погіршилось, а тому вважає, що з метою встановлення матеріального становища відповідача та з`ясування всіх обставин за доцільне, дослідити нові подані докази, що мають значення для справи, а саме: звітну податковою декларацією від 10 січня 2023 року платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2022 рік та звітну податковою декларацією від 8 січня 2024 року платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік.

Посилається на те, що за змістом п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд не врахував наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Вказує, що відповідач знаходиться у офіційному другому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (додаток № 5) та від цього шлюбу у відповідача є інша дитина- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (малолітній), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (додаток №6).

Звертає увагу, що ОСОБА_7 , не працює, дохід не отримує, що підтверджується, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 1 квартал 2023 року- 1 квартал 2024 року (додаток № 7), оскільки доглядає за сином, а тому на утриманні відповідача знаходиться малолітній син та дружина.

Вказує, що на виконання постанови Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 639/4342/18 відповідач сплатив матері позивачки (колишній дружині) ОСОБА_8 грошову суму у розмірі 1 516 828,22 грн, що підтверджується квитанцією від 11 листопада 2020 року, а отже матеріальне становище матері позивача, з якою вона проживає краще ніж у відповідача по справі (додаток №8), у власності позивача є нежитлові приміщення загальною площею 153,7 кв.м, які розташовані на центральній АДРЕСА_1 ) інформаційна довідка від 17 січня 2024 року № 362134920 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (додаток № 9) і надаються нею в оренду, з якої отримується значний дохід; крім того, вказаною інформаційною довідкою підтверджується, що мати позивачки має у власності й об`єкти житлової нерухомості.

Зазначає, що на день розгляду справи в суді першої інстанції та на час подачі апеляційної скарги у ОСОБА_1 взагалі відсутня можливість надавати допомогу повнолітній дитині, що підтверджується наданими відповідачем доказами, та які відповідач просить дослідити в апеляційному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.

Так, матеріалами справи встановлено, що стороною відповідача направлялось на електронну адресу апеляційного суду клопотання про здійснення судового засідання в режимі відео конференції, яке ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року було задоволено.

Разом з тим, відповідно до довідки Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року, судове засідання у режимі відео конференції не відбулося з технічних причин, які перешкоджали представнику апелянта налаштувати відео зображення.

Відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Колегією апеляційного суду враховано, що стороною відповідача висловлені доводи щодо незгоди із оскаржуваним рішенням у апеляційній скарзі, подавались клопотання до суду апеляційної інстанції, які були задоволені судом. Ураховуючи наведені обставини підстав для відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було належним чином повідомлено відповідача про розгляд справи.

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права встановлено наступне.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, матеріалами справи встановлено, що у травні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідно до якого просила стягнути ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з 15 травня 2023 року, на період навчання, але не більше ніж до досягнення 23 річного віку, тобто до 11 травня 2028 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 1 червня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження, надано відповідачу строк 5 днів з моменту отримання ухвали для надання своїх заперечень (а.с. 35-36).

2 червня 2023 року Голосіївським районним судом міста Києва направлено на поштову адресу відповідача копію ухвали та позовної заяви (а.с. 37).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, поштова кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.38).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі №591/3717/21 повернення поштового відправлення з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи та не свідчить про відмову сторони від одержання повістки.

Таким чином, є помилковим твердження суду першої інстанції про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовою кореспонденцією, яка повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання»

За таких обставин порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України.

Перевіривши наявність підстав для задоволення позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 25 липня 2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1082, розірвано.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Станом на день звернення із указаною позовною заявою ОСОБА_2 набула повноліття.

8 вересня 2022 року між ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 та Державним вищим навчальним закладом «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» укладено договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, відповідно до якого заклад бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Здобувача здійснити надання Здобувачу освітньої послуги, а саме за формою здобуття освіти - денна, спеціальністю - право, спеціалізацією - правознавство, терміном навчання - 4 роки та загальною вартістю навчання у розмірі 131 600 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1 ст.141 СК України).

Відповідно до положень статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З аналізу змісту наведеної норм права вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Крім того, відповідно до положень п.20 пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.

Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, пунктом 1 та 2 частини 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Так, при зверненні до суду із позовом, позивачка вказувала, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, зареєстрований як фізична особа підприємець з 2007 року, має задовільний стан здоров`я, має декілька земельних ділянок, інші об`єкти нерухомості у власності, його дохід є достатнім та спроможним, у зв`язку із чим має можливість сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою та заперечуючи проти стягнення аліментів, ОСОБА_9 вказує, що за 2023 рік не отримав жодних доходів від підприємницької діяльності також посилається на наявність у нього інших дітей та дружини.

В той же час, встановленню підлягають обставини чи потребує донька сторін матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням та чи має відповідач можливість надати таку допомогу у розмірі, заявленому у позові.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова ВС від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20).

У своїй постанові по справі №644/3610/16-ц від 17 квітня 2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_9 позбавлений можливості утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, медичного висновку про патологічний стан здоров`я відповідача та/або про наявне захворювання (травму), яка б виключала його можливість працювати та отримувати дохід, матеріали справи не містять.

На переконання колегії суддів, обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним.

Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Так, враховуючи те, що повнолітня донька відповідача продовжила навчання з 15 травня 2023 року, у зв`язку з цим потребувала матеріальної допомоги, враховуюче те, що обов`язок з утримання дитини покладається на батьків спільно, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні доньки, колегія суддів вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд за наявності для того законних підстав дійшов висновку про можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі саме в розмірі 5 000 грн щомісячно.

Заперечуючи позовні вимоги та оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт не надав суду доказів того, що визначений розмір аліментів є завищеним чи матеріальне становище не дозволяє йому брати участь в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Зокрема, сторона відповідача, не надала доказів його неплатоспроможності та відсутності доходу в останнього, зокрема такими доказами, наприклад, можуть бути довідка про доходи з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Головного Управління Пенсійного фонду України, довідки з служби соціального захисту, інформація про відсутність майна та майнових прав, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Відповідач надав до апеляційної скарги лише звітні податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2022 та 2023 роки. Доводи позову щодо наявності у відповідача майна, його задовільного стану та можливості надання аліментів стороною відповідача не спростовані.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів, колегія суддів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та наданих до суду апеляційної інстанції доказів стороною позивача, ОСОБА_2 31 жовтня 2023 року припинила навчання.

Суд зазначає, що частиною другою статті 199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, на переконання колегії суддів стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн на календарний місяць, починаючи з моменту звернення до суду з цією заявою, а саме з 15 травня 2023 року, та до моменту закінчення навчання, по 31 жовтня 2023 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та надав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального права.

Разом з тим, оскільки судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме не було повідомлено відповідача про розгляд справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) грн. на календарний місяць, починаючи з моменту звернення до суду з цією заявою, а саме з 15 травня 2023 року та до моменту закінчення навчання по 31 жовтня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,6 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба