ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м.Суми

Справа №587/1282/23

Номер провадження 22-ц/816/820/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 грудня 2023 року, ухваленого у складі судді Черних О.М., у м. Суми,

у с т а н о в и в:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивував тим, що 08 березня 2003 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Зазначає, що вони не підтримують шлюбних стосунків, так як втратили почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного. На даний час вони живуть кожен своїм життям. Вважає, що поновити нормальні сімейні відносини неможливо, а тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 грудня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 березня 2003 року у виконавчому комітеті Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області, за актовим записом № 08.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачка ОСОБА_2 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та зупинити провадження у даній справі до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не було взято до уваги, що позивач на початку грудня приїздив додому і примирився з дружиною, у зв`язку з чим ним до суду була направлена заява про відмову від позову.

Окрім того, поза увагою суду залишена заява відповідачки про зупинення провадження у справі з тих причин, що позивач перебуває у складі Збройних сил України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 стверджує, що не має наміру продовжувати далі сімейні відносини з відповідачкою, наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі вступили в шлюб 08 березня 2003 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області, за актовим записом № 08, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 16). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вважав, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Статтею 51Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Наведене кореспондується із положеннями статті 24 СК України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу, як одна з основних його засад, має бути дотримана не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування у шлюбі та надає кожній стороні право на розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно із ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Статтею109 цього Кодексу визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно із п.10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, не погоджується на примирення. На підставі цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Шлюб - це сімейний союз. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Стаття 111 СК України передбачає право суду вжити заходів щодо примирення подружжя.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 22 червня 2023 року, за заявою відповідачки, сторонам було надано строк для примирення, до 21 грудня 2023 року (а.с. 19). Однак, примирення не відбулося.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_3 і збереження їх шлюбу суперечить правам й інтересам позивача, сторони упродовж встановленого судом строку не примирилися, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги, що позивач на початку грудня приїздив додому і примирився з дружиною, у зв`язку з чим ним до суду була направлена заява про відмову від позову, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи. Зокрема, із заяви ОСОБА_1 від 21 грудня 2023 року вбачається, що він не подавав до суду ніяких заяв про відмову від позову та й надалі наполягає на розірванні шлюбу ( а.с.62).

Що стосується доводів відповідачки про зупинення провадження у справі з тих причин, що позивач перебуває у складі Збройних сил України, то вони також не є слушними, враховуючи наступне.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ.

До основних засад судочинства ч. 3 ст. 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Виходячи зі змісту статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Приписи п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України мають на меті захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Провадження у справі підлягає зупиненню лише в разі наявності обставин, які перешкоджають її розгляду.

Відповідно до матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та перебуває у Житомирській області. При цьому, у своїх письмових зверненнях до суду позивач наполягає на розгляді його позову про розірвання шлюбу та заперечує щодо зупинення провадження ( а.с. 67, 90).

У цій справі рішення суду першої інстанції винесено на користь позивача - військовослужбовця, клопотання про зупинення провадження було подано відповідачкою.

Дії відповідачки, яка наполягає на зупиненні провадження у справі з апеляційного перегляду рішення, ухваленого не на її користь, з посиланням на обставини, з ним не пов`язані, не відповідають принципу добросовісності.

За таких обставин, інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам позивача, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, підстав для зміни чи скасування якого за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина