Справа № 126/534/23
Провадження № 22-ц/801/903/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 рокуСправа № 126/534/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Рудя О. Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Зазначала, що 25.05.2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Сімейні стосунки сторін фактично припинені і разом вони не проживають. Син залишився проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. Просила суд стягувати щомісячно з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Зазначив, що суд не надсилав на його адресу копії позовної заяви та не повідомляв про дату час та місце розгляду справи, чим позбавив його можливості подати відзив на позовну заяву та докази, що дають підстави для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Суд, визначаючи розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , не врахував, що відповідач на підставі судового наказу сплачує аліменти у розмірі його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та на його утриманні перебуває син ОСОБА_5 , який проживає з ним.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має змогу утримувати свою дитину, доказів про хворобу чи наявність інших утриманців суду не надав, а тому вважав справедливим стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись повністю не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частинами другою, четвертою - шостою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Аналіз матеріалів свідчить, що відомості про належне повідомлення сторін у справі, зокрема, відповідача ОСОБА_2 (заявника) у матеріалах справи відсутні.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , належним чином не повідомленого про місце, дату та час судового засідання.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено висновок, що:

«обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою».

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду постановлене з порушенням вимог ч. ч. 2, 4-6 статті 128 ЦПК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 не був в установленому законом порядку повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Відтак розгляд указаної позовної заяви за відсутності належним чином повідомленого відповідача порушує його права.

Відповідно до п. 4 ч.1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд першої інстанції не забезпечив реалізацію процесуальних прав ОСОБА_2 , що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

При розгляді позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини по суті колегією суддів ураховується наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що відповідач не отримував копії позовної заяви, не повідомлявся про розгляд справи, колегія суддів вважає можливим прийняти докази, приєднанні ним до апеляційної скарги .

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком дітей батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

З 25.05.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

З 17 лютого 2023 року ОСОБА_2 перебував на військовій службі та внаслідок отримання поранення рішенням військово-лікарської комісії від 11 грудня 2023 року №1604 визнаний обмежено придатним до військової служби.

06 вересня 2023 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_7 , їх син ОСОБА_5 народжений раніше - ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом із батьками.

За змістом довідки від 04 березня 2024 року №275.1 - 913/24 ОСОБА_2 з 31 січня 2024 року зареєстрував у Києва-Святошинському управлінні Київського міського центру зайнятості статус безробітного.

Згідно довідки Великокиріївського старостинського округу Бершадської міської ради від 27.02.2023 № 217 син позивачки та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Таким чином, на час звернення позивача ОСОБА_1 , до суду із даним позовом відповідач є батьком трьох дітей на одну з яких він сплачує аліменти за рішенням суду у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року(з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини ;2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, для визначення розміру аліментів суд, окрім іншого, має встановити матеріальне становище платника податків.

Суд першої інстанції вимог процесуального закону та ст. 182 СК України не врахував, питання майнового та сімейного становища платника не досліджував.

Як підтверджено доказами, відповідач є батьком трьох дітей, офіційно зареєстрований безробітним.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Визначення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі заробітку (доходу) відповідача призведе до погіршення матеріального становища інших дітей відповідача, негативно вплине матеріальне становище платника аліментів та призведе до утворення боргу зі сплати аліментів.

Враховуючи встановлений на законодавчому рівні розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з інтересів та потреб дитини, рівності обов`язку батьків по її утриманню, колегія суддів вважає, що справедливим буде стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Отже, обставини на які посилається сторона відповідача в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідач не надав жодних заперечень щодо стягнення правничої допомоги на користь позивачки в розмірі 800 грн.

Оскільки апеляційним судом постановлено нове рішення про яким частково задоволено позовні вимоги, судовий збір за подання позовної заяви слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 03.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський