Справа № 465/918/21 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/811/157/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» Заремби В.В.,

Кавецької Н.В., її представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 07 грудня 2023 року та на додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 05 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що протягом двадцяти років працювала на посаді лікаря-стоматолога в Комунальному некомерційному підприємстві «Стоматологічна поліклініка № 4», наказом директора Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» від 28 грудня 2020 року № 337-к її звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає наказ незаконним, оскільки в оскаржуваному наказі зазначено, що підставою для звільнення стало систематичне невиконання нею без поважних причин трудових обов`язків, зважаючи на наявність застосованих до неї раніше заходів дисциплінарного стягнення у виді доган за невиконання трудових обов`язків в робочий час, халатне відношення до робочого часу, недотримання професійної етики, відсутність на робочому місці у робочий час без поважних причин, неналежне виконання наказів МОЗ № 110 від 14 лютого 2012 року та № 527 від 28 липня 2021 року, а також перелічено накази про оголошення доган. Однак при врученні оскаржуваного наказу їй не надано жодного із зазначених в наказі документів, що свідчить про їх ймовірне сфабрикування відповідачем з метою створення штучних підстав для її звільнення. Зазначає, що протягом всього часу роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Стоматологічна поліклініка № 4» догани їй не оголошувалися, будь - які службові розслідування відносно неї, як порушника трудової дисципліни, не проводилося. Крім того, протягом 2020 року відповідач не відбирав у неї жодних пояснень стосовно будь-яких дисциплінарних проступків. Вказує, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Вважає, що звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за наявності чіткого дотримання встановленої трудовим законодавством процедури та строків накладення попередніх дисциплінарних стягнень, а також встановленої вини працівника у вчиненні дисциплінарних проступків, які стали підставою для накладення попередніх дисциплінарних стягнень, які в свою чергу є підставою для такого звільнення. Відповідач у встановлений трудовим законодавством спосіб не встановив та не довів наявність її вини у дисциплінарних проступках, що були підставами для винесення дисциплінарних стягнень згідно з наказами від 03 січня 2020 року № 3-к/тм, від 17 червня 2020 року № 29-к/тм, від 28 липня 2020 року № 236-к, та всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України не відібрав у неї пояснень відносно відповідних проступків у встановлені законом строки, а відтак грубо порушив процедуру оголошення їй доган, що в подальшому призвело до її незаконного звільнення з роботи. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік, а якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З наведених підстав просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» №337-к від 28 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_2 з посади лікаря стоматолога-терапевта згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України;

-поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря стоматолога-терапевта у Комунальному некомерційному підприємстві «Стоматологічна поліклініка № 4»;

-стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У грудні 2023 року представник Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» - Заремба Валерій Валерійович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування заяви покликається на те, що на підставі договору про надання правничої допомоги № 06-10/23 від 10 жовтня 2023 року надає Комунальному некомерційному підприємству «Стоматологічна поліклініка № 4» правничу допомогу, яка полягала у виборі стратегії захисту, підготовці клопотань, підготовці до судових засідань, в тому числі до проголошення вступного слова, допиту свідків, виступу в судових дебатах, а також безпосередній участі в судових засіданнях. Зазначає, що участь у судовому засіданні не є формальною присутністю на ньому, а враховує також і витрачений адвокатом час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування, та безпосередню участь в судовому засіданні. На надання правничої допомоги витратив 20 годин, а враховуючи те, що гонорар обраховується з розрахунку 1000 грн. за годину роботи адвоката, вартість наданих послуг з професійної правничої допомоги становить 20 000 грн. Вважає, що розмір гонорару адвоката визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини, а тому зменшення розміру стягнення гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обгрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Звертає увагу, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наголошує, що у разі відмови у позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на позивача. З наведених підстав просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2024 рокузаяву представника Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» адвоката Заремби В.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Ухвалено додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» 20000 грн. понесених судових витрат на професійну правову допомогу.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2023 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2024 року оскаржила ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що згадані рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вважаючи рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2023 року незаконним та необгрунтованим, апелянт покликається на те, що при звільненні її з роботи відповідач не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку, і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, а також попередню роботу працівника, оскільки за період роботи з 17 листопада 1999 року по 03 січня 2020 року до неї не застосовувалися будь які дисциплінарні стягнення, щодо її діяльності не проводилися службові розслідування, не поступали скарги від пацієнтів, а навпаки, вона неодноразово нагороджувалася грамотами і подяками за сумлінну та професійну працю. Зазначає, що в наданому відповідачем статуті відсутня визначеність робочого графіку, окрім як для адміністративно-господарського персоналу, а для працівників лікувальних відділень, лабораторій, кабінетів та служб тривалість щоденної роботи визначається графіками змінності, що затверджуються головним лікарем за погодженням з профспілкою з дотриманням встановленої тривалості робочого часу за тиждень або інший обліковий період. Вважає незаконним оголошення їй догани наказом директора Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» від 17 червня 2020 року № 29-к/тм, оскільки відсутні будь-які клінічно-експертні висновки, які б підтверджували надання нею некваліфікованої стоматологічно-терапевтичної допомоги. Крім того, скарга пацієнтки не може бути доказом вчинення дисциплінарного проступку та підставою для накладення дисциплінарного стягнення у виді догани, оскільки встановлення обставин, на які посилалася скаржник, потребує спеціальних знань, а роботодавцем не вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення цих обставин, зокрема, не проведено експертне дослідження та не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між її діями та наслідками для пацієнта. Звертає увагу, що наказом Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» № 236-к від 28 липня 2020 року їй оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме, за самовільне залишення робочого місця та відсутності протягом 46 хвилин на робочому місці без поважних причин, однак дисциплінарне стягнення неправомірно застосовано до неї у строк більш ніж через один місяць з дня виявлення проступку.Суд першої інстанції не врахував те, що роботодавець належним чином не ознайомив її з трудовими обов`язками, прийнятим та зареєстрованим чинним колективним трудовим договором з додатками, в тому числі і Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якими б визначалася її трудова функція, обов`язки, норма робочого часу та інші істотні умови праці.Крім того, наказ Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» №337-к від 28 грудня 2020 року про звільнення її з роботи підписаний не уповноваженою на те особою, в відтак є нікчемним. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду апелянт обґрунтовує тим, що суд належним чином не перевірив наявність повноважень у адвоката Заремби В.В. на представництво в суді Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4», враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні накази, які підтверджують повноваження ОСОБА_3 , як в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» на день укладення договору з адвокатом Зарембою В.В. Суд не взяв до уваги, що відповідачем у відзиві на позов не подано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які він очікує понести, а до закінчення судових дебатів не зроблено заяву про понесення таких витрат, що є підставою для залишення заяви без розгляду. Покликається на те, що відповідач не надав доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, чим порушив його право на належну підготовку до їх спростування. На думку апелянта, заявлений розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу неспівмірний зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правничої допомоги та обсягом наданих послуг, що не врахував суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення. З наведених підстав просить додаткове рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення представника Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» Заремби В.В. щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність звільнення ОСОБА_2 з посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України з тих підстав, що нею систематично не виконувалися без поважних причин обов`язки, покладені на неї трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, і до неї раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у виді доган.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

На підставі записів у трудовій книжці ОСОБА_2 судом першої інстанції встановлено, що наказом головного лікаря Комунальної 4-А стоматологічної поліклініки м. Львова №128-к від 17.11.1999 року ОСОБА_2 прийнято на роботу лікарем стоматологом терапевтом на 0,5 ставки з 17.11.1999 року, а в подальшому наказом №196-к від 20.11.2000 року її переведено на повну ставку лікаря стоматолога терапевта.

Ухвалою Львівської міської ради від 09.02.2017 року №1480 Комунальна 4-А стоматологічна поліклініка м. Львова реорганізована у Комунальне некомерційне підприємство «Стоматологічна поліклініка №4».

Наказом в. о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» №337-к від 28.12.2020 «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 звільнена з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п.3 ст.40 КЗпП України), порушення трудової дисципліни, а саме невиконання трудових обов`язків в робочий час, халатне відношення до робочого процесу, недотримання професійної етики, самовільне залишення робочого місця, та відсутність на робочому місці у робочий час без поважних причин, неналежне виконання наказів МОЗ України №110 від 14.02.2012р. №527 від 28.07.2014р., неодноразові скарги від пацієнтів закладу.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП).

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) й повідомляється працівникові під розписку (частини третя-четверта статті 149 КЗпП).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Зі змісту ст.147 КЗпП України вбачається, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Статтями 148, 149 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду висловлені у постановах від 25.06.2018р. у справі №714/395/17, від 13.05.2020 у справі №826/1001/16, від 31.07.2019р. у справі №808/1509/16, від 02.02.2021р. у справі №813/6440/15 для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він учинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, і щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Під час вирішення питання щодо правомірності наказу про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Лише правомірно накладені стягнення можуть враховуватись і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_2 була чинною посадова інструкція лікаря - стоматолога терапевта, затверджена головним лікарем Комунальної 4-А стоматологічної поліклініки м.Львова, з якою позивачка ознайомлена та один примірник якої отримала 23.09.2013 року.

Відповідно до п. п.4, 6 п.1 посадової інструкції, лікар стоматолог терапевт підпорядкований головному лікарю поліклініки, заступнику головного лікаря з медичної частини та безпосередньо підпорядкований завідувачу терапевтичного відділення. Робочим місцем лікаря стоматолога терапевта є місце де він, в межах робочого часу, виконує свої функціональні обов`язки, визначені цією Посадовою інструкцією чи окремим дорученням керівника. Також серед обов`язків передбачених п.2 посадової інструкції лікаря стоматолога терапевта є планування роботи, проведення аналізу її результатів, дотримуватися принципів медичної деонтології, своєчасність заповнення облікової та звітної документації (ф.037, ф.039, амбул.карта) державною мовою і своєчасна здача статистики медичному (п.п.7, 8, 11 п.2).

Пунктом 4 посадової інструкції лікаря стоматолога терапевта передбачено, що, в тому числі, за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку, за порушення трудової дисципліни, за порушення правил етики та деонтології, за якість роботи та за нанесення навмисної шкоди пацієнту, за неякісне і не своєчасне ведення медичної документації, лікар стоматолог терапевт може бути притягнутий до відповідальності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 761/7660/21 (провадження № 61-19038св20), на яку посилається у касаційній скарзі заявник, зазначено, що «за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, та порушив її знову».

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 766/7760/17 (провадження № 61-46608св18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 12 лютого 2020 року у справі № 760/4126/18-ц, на які є посилання в касаційній скарзі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2020 року у справі № 466/150/17 (провадження № 61-43009св18) вказано, що «для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року в справі № 363/4221/16-ц (провадження № 61-28075св18)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 345/472/19 (провадження № 61-20020св19) зроблено висновок, що «систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок…[ ] Накази товариства про оголошення догани не оскаржувались позивачем і не втратили юридичної сили на день звільнення ОСОБА_1 з роботи, з дня їх видання до дня видання оскарженого наказу товариства від 04 січня 2019 року № 9-к про його звільнення з роботи не минуло більше року…[ ] Наказ ТОВ «Карпатнафтохім» № 325-к від 15 листопада 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на апаратників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 останніми не оскаржувався, що свідчить про визнання ними факту вчинення дисциплінарного проступку. Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційним судом зроблено правильний та обґрунтований висновок про те, ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни після винесення йому повторної протягом короткого періоду часу догани за неналежне виконання посадових обов`язків старшого майстра зміни цеху, а тому у роботодавця виникло право на звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 755/6249/18 (провадження № 61-47950св18) зазначено, що «для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше».

Такий висновок підтверджено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19).

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

А відтак, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Слід зазначити, що вирішуючи спори про визнання незаконним звільнення з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 КЗпП України, суд повинен дати оцінку правомірності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, застосування до працівника дисциплінарного стягнення, що передували звільненню працівника на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд перевіряє законність всіх попередніх стягнень, які за висновком роботодавця, входять до системи для звільнення (річний строк та інше).

Отже, незалежно від того чи оспорює позивач такі накази, які й не потрібно оспорювати пре`явленням окремої позовної вимоги, суд перевіряє законність таких наказів про оголошення доган, які передували звільненню за систему порушень.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу №3-к/тм від 03.01.2020р. ОСОБА_2 оголошено догану; відповідно до наказу №29 к/тм від 17.06.2020р. ОСОБА_2 оголошено догану вдруге; відповідно до наказу №236 - к від 28.07.2020р. ОСОБА_2 оголошено догану втретє; відповідно до наказу №337-к від 28.12.2020р. ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4" від 07.02.2019 року №34-В "Про створення постійно діючої комісії з питань перевірки дотримання трудової дисципліни в КНП "Стоматологічна поліклініка №4", на підприємстві затверджено склад постійно діючої комісії з питань перевірки дотримання трудової дисципліни.

Оскільки ОСОБА_2 звільнена з посади за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд апеляційної інстанції перевіряє законність всіх попередніх стягнень, які за висновком роботодавця, входять до системи для звільнення її на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Так, зі змісту наказу №3-к/тм від 03.01.2020 «Про оголошення догани ОСОБА_2 » вбачається, що такий був виданий за порушення трудової дисципліни, а саме, самовільне залишення нею робочого місця 03.12.2019р. о 14:07 та відсутність на робочому місці без поважних причин.

З акту від 03.12.2019 року, складеного заступником головного лікаря з економічних питань ОСОБА_4 , заступником головного лікаря з організаційно методичної роботи ОСОБА_5 та юрисконсультом ОСОБА_6 , вбачається, що лікар стоматолог терапевт ОСОБА_2 була відсутня на роботі з 14 год. 07 хв. до закінчення робочої зміни - 14 год. 20 хв., тобто, ОСОБА_2 була відсутня на роботі 13 хвилин.

Відповідно до доповідної записки головному лікарю КНП «Стоматологічна поліклініка №4» від заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи ОСОБА_7 , 03.12.2019р. лікар стоматолог терапевт ОСОБА_2 покинула робоче місце о 14.07 год. та була відсутня до кінця робочої зміни і не попередила про таку відсутність.

З пояснень ОСОБА_2 , наданих на вимогу головному лікарю КНП «Стоматологічна поліклініка №4» вбачається, що у період часу з 14.07год. до 14.20год. 03.12.219 року вона виконувала свої обов`язки, а саме надавала консультацію пацієнту в рентгенкабінеті №3, в той час як з відповіді ФОП ОСОБА_8 на звернення адміністрації КНП «Стоматологічна поліклініка №4», 03.12.2019р. вбачається, що в період з 14.07 год. до 14.20 год., лікар стоматолог ОСОБА_2 в приміщенні рентгенкабінету №3 консультацію не надавала.

В доповідній записці постійно діючої комісії з питань перевірки дотримання трудової дисципліни в КНП «Стоматологічна поліклініка №4 про вжиті заходи зі з`ясування причин відсутності працівника на роботі від 25.12.2019, зазначено, що ОСОБА_2 порушила абз. 1, 2 п. 3.1, п. 5.1, п. 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та п. 5, п. 6 ч. 1, ч. 4 посадової інструкції лікаря стоматолога-терапевта, відповідно до ст.ст. 139, 140, 147, 148, 149 КЗпП України.

Тобто, вищенаведеним підтверджується, що ОСОБА_2 була відсутня саме на робочому місці, а не на роботі, тривалість її відсутності на робочому місці становила всього 13 хвилин, відсутність її на робочому місці могла бути викликана будь якими, в тому числі і незалежними від ОСОБА_2 обставинами.

Даючи оцінку правомірності наказу головного лікаря КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №3-к/тм від 03.01.2020 року, колегія суддів приходить до висновку про незаконність наказу про застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у виді догани за відсутність її на робочому місці протягом 13 хвилин, оскільки притягуючи ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення їй догани, керівник КНП «Стоматологічна поліклініка №4» не врахував, що відсутність на робочому місці протягом 13 хвилин не є такою тривалою відсутністю, за що ОСОБА_2 слід було притягнути до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Крім цього, притягуючи ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та оголошуючи їй догану, керівник установи не врахував ступінь тяжкості, вчиненого на його думку ОСОБА_2 , дисциплінарного проступку, її попередню роботу, оскільки працюючи з 1999 року не допускала порушень трудової дисципліни, до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, а також не врахував відсутність негативних наслідків її відсутності на робочому місці, а не на роботі протягом 13 хвилин.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 , яка 03.12.2019 року була відсутня на робочому місці протягом 13 хвилин, грубого порушення трудової дисципліни, яке б могло бути підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності і оголошення їй догани, вважає незаконним притягнення її наказом №3-к/тм від 03.01.2020 року до дисциплінарної відповідальності.

Що стосується наказу №29 к/тм від 17.06.2020 «Про оголошення догани ОСОБА_2 », то такий був виданий за порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни, а саме недотримання професійної етики, ненадання консультації щодо діагнозу та процесу лікування, порушення способу застосування девіталізуючої пасти «Девіт»-С і тим самим надання некваліфікованої стоматологічно-терапевтичної допомоги, відсутності нагляду за побічними реакціями (діями) лікарських засобів, відсутності медичної документації, здійснення прийому пацієнтів та надання стоматологічних послуг, що відносяться до планової стоматологічної допомоги всупереч наказу Управління охорони здоров`я ЛМР №110 від 16.03.2020р., наказів КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №50-В, №51-В, №53-В від 16.03.2020р., 17.03.2020р., 24.03.2020р. Зокрема, своїми діями ОСОБА_2 заподіяла шкоду пацієнтці ОСОБА_9 а також створила негативний імідж для ділової репутації КНП «Стоматологічна поліклініка №4».

Зі змісту акту про факт зайняття лікувальною діяльністю в умовах карантину від 08.04.2020р. вбачається, що 8 квітня 2020 року, лікар стоматолог-терапевт ОСОБА_2 здійснювала прийом пацієнтів, та надавала стоматологічні послуги, що відносяться до надання планової стоматологічної допомоги. Відповідно до наказу Управління охорони здоров`я ЛМР №110, від 16.03.2020р., наказів КНП «Стоматологічна полікініка №4» №50-В, №51-В, №53-В від 16.03.2020р., 17.03.2020р., 24.03.2020р., заклад КНП «Стоматологічна поліклініка №4» переведено в режим роботи «Надзвичайна ситуація» (надання виключно ургентної стоматологічної допомоги із терапевтичної, хірургічної, дитячої стоматології). ОСОБА_2 з 06.04.2020р. по 10.04.2020р. знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати за згодою сторін у зв`язку з карантином (заява ОСОБА_2 від 03.04.2020р., наказ №90К від 03.04.2020р.), тому дії ОСОБА_2 варто розглядати, як використання комунального майна у власних цілях. О 12 год. 27 хв. 08.04.2020р. лікар стоматолог-терапевт ОСОБА_2 самостійно покинула своє робоче місце та була відсутня до кінця робочого дня (17 год. 00 хв.).

Підставою притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани є написання скарги ОСОБА_9 від 13.04.2020р., що була адресована головному лікарю КНП «Стоматологічна поліклініка №4», в якій ОСОБА_9 просить звернути увагу та прийняти міри до ОСОБА_2 , оскільки остання неналежно надавала їй послуги по лікуванню зубів.

Відповідно до пояснення ОСОБА_2 , наданого в.о. головного лікаря КНП «Стоматологічна поліклініка №4» від 10.06.2020р., вона надала рекомендації і пояснення пацієнтці ОСОБА_9 та призначила наступний візит, а щодо прийому пацієнтів 08.04.2020р., пояснила, що надавала невідкладну допомогу пацієнту, оскільки його турбували болі та незначна припухлість, а відтак це був гострий стан, а іншій пацієнтці, яка була без назначеного візиту, надала консультацію.

Притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та оголошення їй догани з підстав, зазначених у наказі №29к/тм від 17.06.2020 року, у зв`язку з вчиненими нею, на думку в.о.головного лікаря, порушеннями трудової дисципліни, перелік яких зазначено у мотивувальній частині наказу, на думку колегії суддів, є незаконним, оскільки відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни, трудових обов`язків, невиконання покладених на неї обов`язків, а твердження в наказі «про порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни, а саме недотримання професійної етики, ненадання консультації щодо діагнозу та процесу лікування, порушення способу застосування девіталізуючої пасти «Девіт»-С і тим самим надання некваліфікованої стоматологічно-терапевтичної допомоги, відсутності нагляду за побічними реакціями (діями) лікарських засобів» не підтверджено висновками компетентної комісії у складі кваліфікованих лікарів, а стверджується лише в.о. головного лікаря, з яким, як ствердила позивачка, у неї склалися неприязні, навіть конфліктні відносини.

Тобто, така підстава для оголошення ОСОБА_2 догани, як надання некваліфікованої допомоги пацієнтці ОСОБА_10 , що призвело до заподіяння їй шкоди, не підтверджена належними та допустимими доказами, скарга ОСОБА_10 не перевірена компетентною комісією, а її твердження є голослівними, не підтвердженими висновком компетентної лікарської комісії чи експертним висновком.

Що стосується такої підстави для оголошення ОСОБА_2 догани наказом №29 к/тм від 17.06.2020, як здійснення прийому пацієнтів та надання стоматологічних послуг, що, як стверджує керівник КНП «Стоматологічна поліклініка №4», відносяться до планової стоматологічної допомоги, колегія суддів вважає, що надання допомоги під час відпустки хворому з гострою зубною біллю не слід розцінювати, як порушення трудової дисципліни, а навпаки, надання медичної допомоги хворому з гострою зубною біллю є обов`язком лікаря, а ненадання такої допомоги слід розцінювати, як порушення трудової дисципліни, як невиконання покладених трудових обов`язків, як недотримання професійної етики.

Надання ОСОБА_2 під час відпустки стоматологічних послуг, що відносяться до планової стоматологічної допомоги, відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами, а є лише баченням керівника стоматологічної поліклініки.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у вищезазначених діях ОСОБА_2 підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності і оголошення їй наказом від 17.06.2020 року №29-к/тм догани, та вважає незаконним притягнення її цим наказом до дисциплінарної відповідальності.

Зі змісту наказу №236-к від 28.07.2020 «Про оголошення догани ОСОБА_2 » вбачається, що такий був виданий за порушення трудової дисципліни, а саме самовільне залишення робочого місця 19.06.2020р. о 11.20год. та відсутності протягом 46 хвилин на робочому місці без поважних причин.

Відповідно до пояснення ОСОБА_2 , наданого в.о. головного лікаря КНП «Стоматологічна поліклініка №4», у період часу з 11.20 год. до 12.06 год. 19.06.2020 року була відсутня на робочому місці, оскільки погано себе почувала і була на прийомі у лікаря 2-ї міської поліклініки, а також повертаючись з прийому зайшла в аптеку купити медикаменти і ліки необхідні для ведення стоматологічного прийому (які мали б видавати лікарям).

Доповідною запискою на ім`я в.о. головного лікаря КНП «Стоматологічна поліклініка №4» заступник головного лікаря з організаційно-методичної роботи ОСОБА_7 повідомив про те, що 19.06.2020р. лікар стоматолог терапевт ОСОБА_2 покинула робоче місце о 11.20 год. та була відсутня до 12.06 год., нікого не попередила про свою відсутність.

З акту про факт відсутності на робочому місці вбачається, що 19.06.2020 року лікар стоматолог-терапевт ОСОБА_2 була відсутня протягом 46 хвилин на робочому місці, оскільки самовільно покинула КНП «Стоматологічна поліклініка №4», що підтверджується записом з камери відеоспостереження.

Відповідно до доповідної записки постійно діючої комісії з питань перевірки дотримання трудової дисципліни в КНП «Стоматологічна поліклініка №4 про вжиті заходи зі з`ясування причин відсутності працівника на роботі, складеної 24.07.2020, тобто, через місяць, ОСОБА_2 порушила абз. 1, 2 п. 3.1, п. 5.1, п. 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та п. 5, п. 6 ч. 1, ч. 4 посадової інструкції лікаря стоматолога-терапевта, відповідно до ст.ст. 139, 140, 147, 148, 149 КЗпП України.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці всього 46 хвилин, її відсутність на робочому місці протягом цього часу не призвела до негативних наслідків, не завдала будь якої шкоди ні КНП «Стоматологічна поліклініка №4», ні її пацієнтам, враховуючи ступінь тяжкості, вчиненого на думку керівника відповідача, дисциплінарного проступку, попередню тривалу роботу в поліклініці, те, що до 2020 року ОСОБА_2 не вчиняла дисциплінарного проступку і не притягалася до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у вищезазначених діях ОСОБА_2 підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності і оголошення їй наказом від №236-к від 28.07.2020 «Про оголошення догани ОСОБА_2 » догани, та вважає незаконним притягнення її цим наказом втретє до дисциплінарної відповідальності.

Перевіряючи законність всіх попередніх дисциплінарних стягнень, що накладалися на ОСОБА_2 , які за висновком роботодавця входять до системи для звільнення позивачки на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, як за систематичне невиконання обов`язків, покладених на неї трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, колегія суддів вважає безпідставним та незаконним притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності і з тих підстав, що при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, що не було зроблено роботодавцем при прийнятті наказу №3-к/тм від 03.01.2020р. яким ОСОБА_2 оголошено догану; наказу №29 к/тм від 17.06.2020р., яким ОСОБА_2 оголошено догану вдруге; наказу №236 - к від 28.07.2020р., яким ОСОБА_2 оголошено догану втретє.

Порушення, на вчинення яких ОСОБА_2 покликається роботодавець у наказах про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, жодним чином не вплинули на виконання нею роботи, на її якість, не заподіяли жодної шкоди ні для поліклініці, ні її пацієнтам, а покликання в наказі №29 к/тм від 17.06.2020р., яким ОСОБА_2 оголошено другу догану, на завдану поліклініці шкоду, є голослівними, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

На думку колегії суддів, накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_2 у виді догани не відповідає ступеню тяжкості проступків, вчинених, на думку керівника КНП «Стоматологічна поліклініка №4», ОСОБА_2 .

А відтак, перевіривши законність всіх попередніх стягнень, які, за висновком роботодавця, входять до системи для звільнення, які передували звільненню ОСОБА_2 за систему порушень, а саме, наказу №3-к/тм від 03.01.2020 року, яким ОСОБА_2 оголошено догану; наказу №29 к/тм від 17.06.2020р., яким ОСОБА_2 оголошено догану вдруге; наказу №236 - к від 28.07.2020р., яким ОСОБА_2 оголошено догану втретє, колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність та незаконність.

Зі змісту наказу №337-к від 28.12.2020 «Про звільнення ОСОБА_2 » вбачається, що такий був виданий за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни, а саме невиконання трудових обов`язків в робочий час, халатне відношення до робочого процесу, недотримання професійної етики, самовільне залишення робочого місця, та відсутність на робочому місці у робочий час без поважних причин, неналежне виконання наказів МОЗ України №110 від 14.02.2012р. №527 від 28.07.2014р., неодноразові скарги від пацієнтів закладу.

Як на підтвердження зазначених обставин, роботодавець покликався на акт №23/07/2020 про факт відсутності карток стоматологічного хворого 23 липня 2020 року, під час здійснення обходу ОСОБА_5 лікар стоматолог-терапевт ОСОБА_2 не надала жодної карти стоматологічного хворого (Медична документація №043/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012р. №110) для перевірки якості заповнення медичної документації, та повідомила, що три карти стоматологічного хворого з номерами 1169, 1160, 6904 було передано на перевірку безпосередньому керівнику, завідувачу другого терапевтичного відділення ОСОБА_11 . На момент складання даного акту відповідно до журналу реєстрації пацієнтів в реєстратурі КНП «Стоматологічна поліклініка №4» за період з січня 2020р. до лікаря стоматолога-терапевта ОСОБА_2 зазначено 79 відвідувань: 44 первинних, та 35 вторинних. З них в реєстратурі зберігається ще п`ять карт стоматологічного хворого, які були витребувані для перевірки якості заповнення медичної документації.

Крім цього, на підтвердження зазначених обставин покликався на акт №23/07/2020 про факт перевірки форм медичної документації №037/о та 039-2-о 07 серпня 2020 року під час здійснення перевірки якості заповнення облікової і звітної документації відсутня документація лікаря стоматолога-терапевта ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_2 не надала форму №037/о «Листок щоденного обліку роботи лікаря- стоматолога (стоматологічної поліклініки, відділення, кабінету)», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2020р. №110 за січень, березень, квітень 2020 року та форму №039-2/о «Щоденник обліку роботи лікаря-стоматолога (стоматологічної-поліклініки, відділення, кабінету)», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.07.2014 №527 за березень, квітень 2020 року. Статистик медичний ОСОБА_12 пояснює відсутність форм №037/о та форм №039-2/о за березень, квітень 2020р. перебуванням ОСОБА_2 на лікарняному та у відпустці з причин карантину у зв`язку з епідемією COVID-19.

Відповідно до доповідної записки заступника головного лікаря з організаційно-методичної роботи ОСОБА_5 від 07.08.2020 виявлено порушення у веденні медичної документації лікарем стоматологом терапевтом ОСОБА_2 .

Накладаючи на ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення, керівник КНП «Стоматологічна поліклініка №4» взяв до уваги заяву пацієнтки ОСОБА_13 від 10.08.2020, у якій вона скаржиться на неналежне надання послуг лікарем стоматологом терапевтом ОСОБА_2 , у заяві від 29.10.2020 пацієнтка ОСОБА_13 просить про повернення коштів.

При цьому, неналежне надання лікарських послуг ОСОБА_2 не підтверджене висновком кваліфікованої комісії лікарів, а є особистим баченням керівника поліклініки.

Колегія суддів, перевіривши накази, якими ОСОБА_2 притягалася до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани, а саме, наказ №3-к/тм від 03.01.2020р., яким ОСОБА_2 оголошено догану; наказ №29 к/тм від 17.06.2020р., яким ОСОБА_2 оголошено догану вдруге; наказу №236 - к від 28.07.2020р., яким ОСОБА_2 оголошено догану втретє, дійшла висновку про їх незаконність, вважає, що оголошення доган відбулося безпідставно, а відтак вважає відсутньою системність невиконання ОСОБА_2 без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та приходить до переконання про незаконність звільнення позивачки на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» №337-к від 28 грудня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлення ОСОБА_2 на посаді лікаря стоматолога - терапевта у Комунальному некомерційному підприємстві «Стоматологічна поліклініка № 4» з 28 грудня 2020 року підлягають до задоволення.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що оскільки в судовому засіданні ні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 доказів неправомірності накладених на позивачку стягнень суду не надали, про витребування таких клопотання до суду не подавали, та зважаючи на досліджені в судовому засіданні докази надані представником відповідача, суд прийшов до переконання, що застосування засобів стягнення у вигляді трьох доган та звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Крім цього, протягом року ОСОБА_2 не оскаржила жодного з трьох наказів про оголошення їй догани, хоча на наказі №29к/тм від 17.06.2020 року наявний її підпис про ознайомлення з таким наказом 18.06.2020р.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на те, що вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, обов`язком суду є перевірити законність всіх попередніх стягнень, які за висновком роботодавця, входять до системи для звільнення (річний строк та інше), а відтак, незалежно від того чи оспорює позивач такі накази, які й не потрібно оспорювати пред`явленням окремої позовної вимоги, суд перевіряє законність таких наказів про оголошення доган, які передували звільненню за систему порушень.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не виконав вищезазначеного обов`язку, не перевірив та не дав оцінки наказам, якими ОСОБА_2 притягалася до дисциплінарної відповідальності, якими їй тричі оголошувалася догана, щодо їх законності та обґрунтованості, не перевірив та не встановив наявність чи відсутність у вищезазначених діях ОСОБА_2 підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності і оголошення їй наказами керівника доган, а обмежився лише констатацією фактів про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності із зазначенням підстав прийняття наказів про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, не даючи оцінки правомірності, законності притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

На дотримання вимог ст. 148 КЗпП України щодо строків застосування дисциплінарних стягнень, суд першої інстанції дослідив довідку про періоди відсутності на роботі лікаря-стоматолога-терапевта ОСОБА_2 протягом 2020 року та встановив, що в період з 06.04 10.04.2020, 25.04.-11.05.2020, 12.05-16.05.2020, 18.05.2020, 15.06.2020 така перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Також в період 02.07.2020 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, 03.07-10.07.2020 перебувала на листку непрацездатності, 03.08-02.09.2020 перебувала у щорічній відпустці, з 29.07-07.08.2020 перебувала на листку непрацездатності, 03.09-07.09.2020 продовження щорічної відпустки, 08.09-12.09.2020 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, 14.09-28.09.2020 перебувала на листку непрацездатності, 29.09-21.10.2020 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, 02.11-30.11.2020, 01.12-10.12.2020, 14.12-18.12.2020, 22.12-24.12.2020 перебувала на листку непрацездатності.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного рокуне з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

З довідки про середню заробітну плату (дохід), виданої КНП «Стоматологічна поліклініка №4» №23 від 24.04.2024 року вбачається, що повними відпрацьованими місяцями за період до звільнення ОСОБА_2 є грудень 2019 року та січень 2020 року, заробітна плата за грудень 2019 року становить 5849.95, заробітна плата за січень 6383.20 грн., кількість робочих днів становить 42 дні, середньоденний заробіток становить 291.27 грн., кількість днів прогулу становить 869 днів, а відтак середній заробіток, який підлягає стягненню з КНП «Стоматологічна поліклініка №4» на користь ОСОБА_2 становить 253113 грн. 63 коп.

Із зазначеної суми середнього заробітку підлягають вирахуванню передбачені чинним законодавством обов`язкові податки та збори.

А відтак, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2023 року, то оскаржуване ОСОБА_2 додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2024 рокутакож підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на Франківського районного суду м.Львова від 07 грудня 2023 року задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» №337-к від 28 грудня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря стоматолога-терапевта у Комунальному некомерційному підприємстві «Стоматологічна поліклініка № 4» з 28 грудня 2020 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 253113 грн. 63 коп.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2024 року задовольнити.

Додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2024 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23.05.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк