_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4106/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованості за Кредитним договором № 0458-7870 від 11.08.2020 року в сумі 28800,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 10000,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 18800,00 грн. Також, просить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилався на те, що 11.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і фізичною особою, якою є - ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем первісного кредитора, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено кредитний договір № 0458-7870.

Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А927, для підписання кредитного договору № 0458-7870 від 11.08.2020 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 10000,00 грн.; строк кредитування - 14 календарних днів; процентна ставка - 2.00 % в день.

Однак, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 17.05.2024 року за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 28800,00 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 10000,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 18800,00 грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2024 року вказана справа передана на розгляд судді Гниличенко М.В.

Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.06.2024 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Муравська О.М. до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

До судового засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дончак Д.М., який позовні вимоги визнав частково, зокрема пояснив, що відповідач не заперечує щодо отримання кредиту та користування кредитними коштами, проте не згодна з загальним розміром заборгованості, погоджується сплатити 5200 грн. та пропорційно судовий збір, щодо стягнення правничої допомоги просить відмовити. Підтримав доводи відзиву та просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, приходить до наступного висновку.

11 серпня 2020 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем первісного кредитора, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Кредитний договір № 0458-7870./а.с.5/

Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А927, для підписання Кредитного договору № 0458-7870 від 11.08.2020 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Також, в матеріалах справи є Моніторинг дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», зокрема вхід на сайт кредитодавця, створення заявки клієнтом, введення одноразового ідентифікатора, повідомлення про укладення договору та надання послуги./а.с.10/

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), зокрема воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Судом було досліджено Кредитний договір «Стандарт» № 0458-7870 від 11.08.2020 року, з якого вбачається, що сторони погодили наступне кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.(п.1)

Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах (п.2,3 договору): сума кредиту - 10000,00 грн.; нараховані проценти 2800 грн.; разом до сплати 12800 грн.; строк кредитування - 14 календарних днів; термін платежу 24.08.2020 року./а.с.5/

Пунктом 4 Кредитного договору встановлено, що протягом строку кредиту розмір процентів складає 2% від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного Кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730%.

Пунктом 6 Кредитного договору встановлено у разі якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 Кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, з урахуванням обмежень визначених п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та згідно вимог чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

Пунктом 7 Кредитного договору зазначено, що Кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит.

Пунктом 9 Кредитного договору встановлено, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення терміну платежу визначеного в п.3.1 цього Договору, з урахуванням продовження терміну платежу у випадку використання позичальником права пролонгації відповідно до умов цього Договору та Правил, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 10 Кредитного договору встановлено, що договір діє, протягом всього періоду здійснення сторонами своїх прав та обов`язків за цим договором. У разі невиконання позичальником зобов`язань протягом строку визначеного п.2, дія договору продовжується на період фактичного користування позичальником кредитом та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення суми кредиту, процентів та інших платежів, які мають бути сплачені у разі невиконання умов договору.

Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору.

Відповідач порушив умови Кредитного договору, не повернув в повному обсязі кредит первісному кредитору, а також не виконав всі інші свої грошові зобов`язання перед первісним кредитором за Кредитним договором навіть після спливу строку встановленого в Кредитному договорі.

28 жовтня 2021року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу № 02/10/2021, відповідно до умов якого, право грошової вимоги за Кредитним договором № 0458-7870 від 11.08.2020 року, укладеним між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»./а.с.17/

Відповідно до Реєстру боржників №1 від 09 листопада 2021 року до Договору факторингу № 02/10/2021 до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 0458-7870 від 11.08.2020 року./а.с.22/

Станом на дату відступлення права вимоги за Кредитним договором № 0458-7870 від 11.08.2020 року, прострочена заборгованість складала 28800,00 гривень, що складається з: 10000,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 18800,00 гривень - прострочена заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги; прострочена заборгованість за процентами ( з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) -0,00 грн./а.с.16/

Представник позивача зазначає, що відповідач на час розгляду справи в суді продовжує не виконувати взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, ігноруючи наявні майнові вимоги нового кредитора.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за Кредитним договором № 0458-7870 від 11.08.2020 року в загальному розмірі 28000,00 гривень.

На підтвердження доводів позову в матеріалах справи є довідка про щоденні нарахування та погашення по Кредитному договору № 0458-7870 від 11.08.2020 року, зокрема станом на 09.11.2021 року загальна сума становить 31200,00 грн./а.с.15/.

Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.

У відповідності до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.

Згідно ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

У відповідності до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, враховуючи виниклі між сторонами правовідносини, оцінюючи докази в їх сукупності, а також приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що фактично представник відповідача не оспорює сам факт укладення кредитного договору та користування кредитними коштами, але не згоден з розміром кредитної заборгованості.

У відзиву представник відповідача позов визнав частково та зазначив, що розумною та адекватною вимогою буде нарахування відсотків у подвійному розмірі від суми, зазначеної в п.3.1 договору (2800 грн.+2800 грн.), що становить 5600 грн. та разом з кредитом становить суму 15600 грн.(5600грн.+10000грн.). Враховуючи здійснення оплати відповідачем кредиту в сумі 10400 грн., представник вважає, що до стягнення залишається 15600грн.-10400 грн.=5200 грн., які згодні сплатити позивачу. У судовому засіданні представник відповідача запропонував інший розрахунок, зокрема погодився на оплату іншої суми в розмірі 2400 грн., виходячи із того, що по договору позичальник повинна була сплатити 12800 грн., але фактично сплатила кредитні кошти в розмірі 10400 грн., тому 12800-10400=2400 грн., які на його думку, підлягають до стягнення на користь позивача.

Проте, суд не погоджується з даними розрахунками, оскільки суд виходить із конкретних умов Кредитного договору № 0458-7870 від 11.08.2020 року, та зауважує, що сума 12800 грн. була встановлена при умові належного та своєчасного виконання договору, але в даному випадку має прострочення виконання договору позичальником.

Тому, суд звертає увагу на п.6 Кредитного договору, яким визначено, що у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у встановлений строк, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення. Тобто, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, нарахування відсотків було здійснено відповідно до умов договору, погоджених сторонами.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що з 13.01.2021 року нарахування відсотків не відбувається, стягнення заборгованості заявлено у період з 11.08.2020 року по 13.01.2021 року, останній платіж відповідачем було здійснено 01.10.2020 року, крім того факт підтвердження користування кредитними коштами з боку позичальника є фактично пролонгацією договору. Також, представник пояснив, що Правила визначають загальні умови та порядок користування кредитом, а Кредитним договором встановлено конкретно індивідуальні умови отримання та користування кредитом, які було погоджено та підписано сторонами в електронному вигляді.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі № 234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язання у повному обсязі, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а у разі відмови в позові на позивача, оскільки позов задоволено, то суд відмовляє щодо стягнення судових витрат з позивача, проте з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Статтею 133 ЦПК України встановлені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді.

Представник відповідача зазначив, що витрати на правничу допомогу не підлягають задоволенню, мотивуючи тим, що їх розмір не відповідає критерію реальності, співмірності та пропорційності предмету спору.

За ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг адвоката визначаються згідно з умовами Договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно положень ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, суду надано Договір про надання правничої допомоги № 15-02/24 від 15.02.2024 року та докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт - акти наданих послуг.

Вирішуючи дане питання, суд доходить висновку, що вимоги про відшкодування правничої допомоги підлягають задоволенню.

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв, визначених у ст.137 ЦПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Разом з цим, відповідач не скористався своїм правом, з клопотанням про зменшення витрат у порядку ч.5 ст.137 ЦПК України, до суду не звертався.

При вирішенні даного питання суд враховує те, що сторони вільні у своєму виборі у захисті своїх прав, позивач скористався своїм правом та обрав саме такий спосіб, шляхом укладання Договору правової допомоги з визначенням її вартості.

15 лютого 2024 року між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС» було укладено Договір про надання правової допомоги №15-02/2024./а.с.29/

Відповідно до п. 2.1.1. Договору, АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС» на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги./а.с.32/

Відповідно до п. 4.1. Договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до Договору.

Так, відповідно до Заявки на надання юридичної допомоги №15 від 02 квітня 2024 року та Акту №1 про надання юридичної допомоги від 09 квітня 2024 року, вартість наданої АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС» позивачу правничої допомоги у вказаній справі склало 9000,00 гривень./а.с.32/

Згідно платіжної інструкції №422780358 від 10 травня 2024 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було здійснено оплату АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС» наданої правової допомоги за договором №15-02/2024 від 15 лютого 2024 року.

Таким чином, зважаючи на виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача 9000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, представником відповідача доводи позову не було спростовано належними та достатніми доказами.

Керуючись ст.ст. 512, 514, 516, 525, 598, 599, 610, 615, 625, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 81,137, 141, 263-265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (код , місцезнаходження:03150, м.Київ, вул.Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521) заборгованість за Кредитним договором № 0458-7870 від 11.08.2020 року у розмірі 28800 / двадцять вісім тисяч вісімсот / гривень 00 копійок з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10000,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими відсотками -18800,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (, місцезнаходження:03150, м.Київ, вул.Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521) судовий збір в розмірі 3028 / три тисячі двадцять вісім / гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 /дев`ять тисяч/ гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.2024 року.

Суддя М. В. Гниличенко