ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/3335/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2024 року в складі судді Цвірюка Д.В. по справі № 638/20185/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2016 року Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 643/15665/15-ц про стягнення з нього на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 4 від 10 вересня 2007 року в розмірі 8082,12 доларів США; пені в сумі 2044,01 доларів США; штрафу в сумі 14 000,00 грн.

На підставі вказаного виконавчого листа Московським (Салтівським) відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 53286507.

28 липня 2021 року виконавче провадження № 53286507 завершено на підставі постанови заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про повернення виконавчого листа стягувачу.

Крім того, в той же день у зазначеному виконавчому провадженні головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 28 163,36 грн, яка є виконавчим документом, строк пред`явлення до виконання якої становить три місяці.

Однак, незважаючи на визначений законом порядок виконання постанови про стягнення виконавчого збору, Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у період з 29 липня 2021 року по 15 лютого 2022 року здійснювалися відрахування коштів з його доходів без пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 28 липня 2021 року до виконання на загальну суму 11 500,93 грн.

Після вказаних незаконних дій посадових осіб Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), постанову від 28 липня 2021 року № 53286507 про стягнення з нього виконавчого збору було все ж пред`явлено до виконання, але з пропуском встановленого законом строку. Державним виконавцем Шелівальник О.Ю. 15 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № 68671036 з примусового виконання зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору, в рамках якого з нього за період з 21 грудня 2022 року по 13 березня 2023 року стягнуто кошти у загальному розмірі 4489,87 грн.

У подальшому рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі № 520/763/23 визнано протиправними та скасовано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шелівальник О.Ю. від 15 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шелівальник О.Ю. від 15 лютого 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036.

Таким чином, з нього було безпідставно, у невстановлений законом спосіб у період, коли виконавче провадження № 53286507 вже було завершене, а виконавче провадження №68671036 ще не відкрите, стягнуто до Державного бюджету України грошові кошти в сумі 11 500,93 грн. Кошти в сумі 4489,87 грн також стягнуті незаконно та безпідставно, оскільки стягнення відбулося в рамках виконавчого провадження № 68671036, відкриття якого було визнано судом незаконним, а постанови про відкриття провадження та про стягнення витрат виконавчого провадження скасовані вищевказаним рішенням суду. Загальна сума стягнутих без правової підстави коштів складає 15 990,80 грн.

Крім того, постанова про стягнення виконавчого збору від 28 липня 2021 року № 53286507 не може вважатися правовою підставою для стягнення 4489,87 грн, оскільки строк для її пред`явлення до виконання станом на дати стягнення коштів сплив.

Просив стягнути з Державного бюджету України на його користь безпідставно стягнуті кошти в сумі 15 990,80 грн та судові витрати.

08 січня 2024 року від Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у її задоволенні. Відзив мотивовано тим, що після повернення виконавчого листа № 643/15665/15-ц від 29 вересня 2016 року стягувачу, з боржника було стягнуто лише частину суми виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 53286507. При цьому, залишок виконавчого збору у розмірі 13 102,65 грн не було стягнуто. Тобто, постанова про стягнення виконавчого збору спочатку фактично перебувала на виконанні в рамках виконавчого провадження № 53286507, а після відкриття виконавчого провадження № 68671036 її виконання продовжилося вже в його межах. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі № 520/763/23 визнано протиправними та скасовано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О.Ю. від 15 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанову від 15 лютого 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036. На виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду державним виконавцем вжиті заходи щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036. Постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця. Постанова про стягнення виконавчого збору № 53286507 від 28 липня 2021 року залишається чинною. Отже, кошти у сумі 15 990,80 грн стягнуті відповідно до вимог чинного законодавства до Державного бюджету України на виконання чинної постанови про стягнення виконавчого збору № 53286507 від 28 липня 2021 року.

30 січня 2024 року представником Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надано відзив на позовну заяву, мотивований тим, що позивач особисто не звертався до органів казначейства із заявою про повернення коштів з бюджету, виконавчі документи за цією справою до управління не надходили. Крім того, відсутні підстави для стягнення судових витрат з органу казначейства.

20 березня 2024 року представником позивача надані до суду додаткові письмові пояснення, в яких він наголосив на тому, що стягнення коштів відбулось після закінчення виконавчого провадження № 53286507 без пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4489,87 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 241,15 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що постанова від 28 липня 2021 року у виконавчому провадженні № 53286507 про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, набрала чинності з моменту її винесення, позивачем не оспорювалась, а отже стягнення з позивача суми виконавчого збору у розмірі 11 500,93 грн за період з 29 липня 2021 року по 08 лютого 2022 року є правомірним та не суперечить чинному законодавству. Водночас, стягнуті з позивача грошові кошти у розмірі 4489,87 року в рамках виконавчого провадження № 68671036 від 15 лютого 2022 року необхідно повернути йому, оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження і розмір мінімальних витрат скасовані рішенням суду.

Не погоджуючись з рішенням суду 31 липня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 за допомогою системи «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині залишених без задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснювалися відрахування коштів з його доходів без пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 28 липня 2021 року до виконання у період з 29 липня 2021 року по 15 лютого 2022 року на суму 11 500,93 грн. Кошти стягнуті у невстановлений законом спосіб у період, коли виконавче провадження № 53286507 вже було завершене, а виконавче провадження № 68671036 ще не відкрите. Для стягнення вказаних коштів у такий спосіб не існувало жодної правової підстави, а дії державного виконавця були незаконними. Твердження відповідача про те, що постанова про стягнення виконавчого збору продовжувала виконуватися державним виконавцем в рамках основного виконавчого провадження № 53286507 є безпідставними, оскільки вказане виконавче провадження було закінчено 28 липня 2021 року. Грошові кошти, що є предметом позову в сумі 11 500,93 грн були стягнуті після 28 липня 2021 року.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив витребувати у Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області завірені належним чином копії усіх платіжних доручень, згідно яких було стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти у період з 28 липня 2021 року по 18 жовтня 2023 року (по дату закінчення виконавчого провадження № 68671036), в тому числі платіжні доручення № 9210 від 28 липня 2021 року, № 11588 від 25 жовтня 2021 року, № 125214 від 13 грудня 2021 року, № 134730 від 20 січня 2022 року, № 139108 від 07 лютого 2022 року, № 154711 від 20 грудня 2022 року, № 159085 від 13 березня 2023 року, № 158905 від 13 березня 2023 року, № 158904 від 13 березня 2023 року, а також документи, що підтверджують перерахування стягнутих коштів до бюджету.

Вказав, що ухвалою суду першої інстанції було витребувано зазначені докази, однак відповідачами не було надано до суду першої інстанції вищевказаних документів у повному обсязі, тому їх необхідно витребувати для дослідження під час розгляду у суді апеляційної інстанції.

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів колегією суддів залишено без задоволення, адже ухвалою суду першої інстанції від 16 лютого 2024 року було задоволено аналогічне клопотання та витребувано у Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області завірені належним чином копії усіх платіжних доручень, згідно яких було стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти у період з 28 липня 2021 року по 18 жовтня 2023 року. На виконання вказаної ухвали Салтівським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надано наявні у нього копії платіжних інструкцій від 20 січня 2022 року, 07 лютого 2022 року, 20 грудня 2022 року, 13 березня 2023 року, та повідомлено про відсутність технічної можливості надати усі платіжні інструкції, зокрема, за 2021 рік (а.с. 61-70). Листом від 04 березня 2024 року Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області повідомило, що не має можливості подати витребувані документи, оскільки їх не накопичує, та контроль щодо зарахування коштів виконавчого збору до Державного бюджету України здійснюється державною виконавчою службою (а.с. 73). З урахуванням того, що ухвалу суду першої інстанції про витребування доказів відповідачами виконано в межах їх повноважень і технічних можливостей, та розмір стягнутих з ОСОБА_1 і перерахованих до бюджету коштів відповідачі не оспорюють, підстав для повторного витребування доказів апеляційним судом не вбачається.

14 листопада 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» від Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у її задоволенні. Відзив мотивовано тим, шо постанова про стягнення виконавчого збору спочатку фактично перебувала на виконанні в рамках виконавчого провадження № 53286507, а після відкриття виконавчого провадження № 68671036 її виконання продовжилося вже в його межах. Після скасування рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі № 520/763/23 постанов державного виконавця від 15 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, державним виконавцем вжиті заходи щодо їх скасування. Кошти у сумі 15 990,80 грн стягнуті відповідно до вимог чинного законодавства до Державного бюджету України на виконання чинної постанови про стягнення виконавчого збору № 53286507 від 28 липня 2021 року.

Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області правом на подачу відзиву не скористалось.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 28 листопада 2024 року надіслані апеляційним судом на адреси:

ОСОБА_1 отримано судову повістку у формі SMS-повідомлення 24 вересня 2024 року (а.с. 153). Крім того, про день, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлявся відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 154);

Представником ОСОБА_1 адвокатом Плугатирьовим В.В., Салтівським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області отримано в електронних кабінетах 24 вересня 2024 року (а.с. 150-152).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у Московському (Салтівському) відділі ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № 53286507 з виконання виконавчого листа № 643/15665/15-ц, виданого 29 вересня 2016 року Московським районним судом м. Харкова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №4 від 10 вересня 2007 року в розмірі 8082,12 доларів США, пені в сумі 2044,01 доларів США, штрафу в сумі 14 000,00 грн (а.с. 6-7).

Постановою заступника начальника Московського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлової Н.Ю. від 28 липня 2021 року на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий лист у виконавчому провадженні № 53286507 стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі його заяви щодо повернення виконавчого документа. Постанову про стягнення виконавчого збору № 53286507 виділено в окреме провадження (а.с. 30).

Того ж дня, 28 липня 2021 року, головний державний виконавець Московського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Габрієлова Н.Ю. на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 53286507 прийняла постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 28 163,36 грн (а.с. 11).

На виконання вказаної постанови з ОСОБА_1 стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 11 500,93 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 20 січня 2022 року та 07 лютого 2022 року та листом Салтівського відділу держаної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 лютого 2023 року № 28083. Зокрема, 1982,24 грн перераховано 29 липня 2021 року згідно платіжного доручення № 9210 від 28 липня 2021 року; 4308,01 грн перераховано 26 жовтня 2021 року згідно платіжного доручення № 11588 від 25 жовтня 2021 року; 2605,34 грн перераховано 14 грудня 2021 року згідно платіжного доручення № 125214 від 13 грудня 2021 року; 1302,67 грн перераховано 21 січня 2022 року згідно платіжного доручення № 134730 від 20 січня 2022 року; 1302,67 перераховано 08 лютого 2022 року згідно платіжного доручення № 139108 від 07 лютого 2022 року (а.с. 21-22, 65, 66).

У подальшому, 15 лютого 2022 року старшим державним виконавцем Московського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шелівальник О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68671036 з примусового виконання постанови № 53286507 від 28 липня 2021 року про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 28 163,36 грн, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 8-9, 10, 26).

У ході вказаного виконавчого провадження № 68671036 з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 4489,87 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 20 грудня 2022 року та 13 березня 2023 року, а також листами Салтівського відділу держаної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 лютого 2023 року № 28083 та від 24 жовтня 2023 року № 148779. Зокрема, 2858,10 грн перераховано 21 грудня 2022 року згідно платіжного доручення № 154711 від 20 грудня 2022 року; 1331,77 грн перераховано 13 березня 2023 року згідно платіжної інструкції № 159085 від 13 березня 2023 року; 231,00 грн перераховано 13 березня 2023 року згідно платіжної інструкції № 158905 від 13 березня 2023 року; 69,00 грн перераховано 13 березня 2023 року згідно платіжної інструкції № 158904 від 13 березня 2023 року (а.с. 21-22, 31, 67-70).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі № 520/763/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Салтівського відділу держаної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О.Ю. від 15 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шелівальник О.Ю. від 15 лютого 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036. Рішення суду набрало чинності 11 серпня 2023 року (а.с. 17-18).

На виконання вказаного рішення суду державним виконавцем постановами від 18 жовтня 2023 року вжиті заходи щодо скасування постанови від 15 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68671036 та постанови від 15 лютого 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68671036 та повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 12, 27, 32, 33).

Адвокат Плугатирьов В.В. в інтересах ОСОБА_1 19 листопада 2023 року звертався до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з листом щодо направлення до Казначейства подання про повернення з бюджету 15 990,80 грн на його рахунок, однак йому 05 грудня 2023 року надано відповідь про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі № 520/763/23 виконано фактично у повному обсязі та не є підставою для вжиття заходів щодо направлення відповідного подання до Державної казначейської служби України про повернення з бюджету 15 990,80 грн на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 13-14, 80-81). Також йому листами від 28 грудня 2022 року, 14 лютого 2023 року надано роз`яснення, що постанова про стягнення виконавчого збору, яку державний виконавець зобов`язаний був прийняти у разі повернення виконавчого документу стягувачу, спочатку виконувалась у межах виконавчого провадження № 53286507, та з боржника було стягнуто лише частину суми виконавчого збору, а в подальшому була виділена в окреме виконавче провадження № 68671036 (а.с 19-20, 28-29).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1, 2, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі №500/3394/22, адміністративне провадження № К/990/9363/23).

Пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною 3 статті 40 вказаного Закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 520/17933/2020 зазначено: «З аналізу статей 26, 45 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, а його безпосереднє стягнення здійснюється без виокремлення в інше виконавче провадження за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача.

Винятком з цього правила є випадки, передбачені частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

У такому випадку виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа стягувачу виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує на загальних підставах в окремому виконавчому провадженні».

Згідно з частиною 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі 821/1109/17.

Вказане узгоджується з пунктами 20, 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, відповідно до яких повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином законодавець визначив, що після повернення виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, у якому наводить суму стягнутого та залишок нестягненої суми виконавчого збору задля того, щоб відкоригувати послідуюче стягнення виконавчого збору, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Водночас, така сума стягнення аж ніяк не впливає на розмір виконавчого збору, який після внесення змін до статті 27 Закону № 1404-VIII стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Отже, саме тому у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 460/2478/19, від 23 квітня 2024 року у справі № 580/3571/19.

Законом України Про виконавче провадження передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його заявою підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору. Така постанова виноситься після закінчення виконавчого провадження з указаних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 320/6360/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 300/1558/20, від 27 травня 2021 року у справі № 640/18626/20, від 27 липня 2023 року у справі № 340/5875/21.

Державний виконавець зобов`язаний стягнути виконавчий збір навіть після того, як виконавчий документ повернений стягувачу (якщо цей збір не був стягнений до повернення виконавчого документа). Текстуальний виклад частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII дає підстави вважати, що цей обов`язок державний виконавець має реалізувати шляхом винесення - після постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених Законом № 1404-VIII, - постанови про стягнення виконавчого збору (якщо виконавчий збір не був стягнений в рамках виконавчого провадження за «основним» виконавчим документом) і для примусового виконання цієї постанови відкрити [окреме, інше] виконавче провадження, про що теж ухвалити відповідну постанову.

Окреслений алгоритм дій державного виконавця має своє пояснення (сенс), адже під час виконавчого провадження з примусового виконання, зокрема, судового рішення виконавчий збір може бути стягнений (повністю або частково) та зарахований до Державного бюджету України, що таким чином не дає підстав (передумов) для повторного стягнення з боржника тієї самої суми виконавчого збору за тим самим виконавчим документом після того, як стягувач подав заяву про його повернення.

Водночас якщо виконавчий збір не був стягнений (повністю) в рамках «основного» виконавчого провадження, а виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві (зокрема з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII), то державний виконавець зобов`язаний його стягнути у рамках окремого (іншого) виконавчого провадження, передумовою для відкриття якого Закон № 1404-VIII (частина 3 статті 40) передбачив винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 420/6811/23, провадження № К/990/40228/23, від 31 жовтня 2024 року у справі № 380/17049/23, провадження № К/990/41578/23.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Спір між боржником у виконавчому провадженні та виконавцем про стягнення безпідставно набутих коштів не є спором з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21, провадження № 14-205цс21).

З доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його вимог про стягнення безпідставно перерахованих до бюджету як виконавчий збір коштів у розмірі 11 500,93 грн.

Як встановлено судом, вказана сума коштів перерахована до Державного бюджету Салтівським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) як виконавчий збір у виконавчому провадженні № 53286507 за період з 29 липня 2021 року по 08 лютого 2022 року.

Разом з тим, у вказаному виконавчому провадженні № 53286507 про стягнення коштів з ОСОБА_1 виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою постановою від 28 липня 2021 року та того ж дня прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 28 163,36 грн.

Вказана постанова про стягнення виконавчого збору віл 28 липня 2021 року є виконавчим документом, та відкриття окремого виконавчого провадження на її виконання є обов`язком державного виконавця.

Однак, державним виконавцем не було виконано обов`язку, передбаченого частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» і пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме не відкрито виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору від 28 липня 2021 року не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 28 липня 2021 року відкрито лише 15 лютого 2022 року, та у подальшому постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 лютого 2022 року скасовано адміністративним судом у зв`язку з недотриманням строків пред`явлення виконавчого документа.

Спірна сума коштів у розмірі 11 500,93 грн перерахована виконавцем до бюджету різними платежами: 29 липня 2021 року, 26 жовтня 2021 року, 14 грудня 2021 року, 21 січня 2022 року та 08 лютого 2022 року, тобто у проміжок часу, коли у виконавчому провадженні № 53286507 виконавчий лист вже було повернуто стягувачу, а окремого виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ще не було відкрито.

Фактично державний виконавець безпідставно продовжив стягувати виконавчий збір у виконавчому провадженні після повернення виконавчого документу стягувачу.

Однак, державний виконавець не наділений повноваженнями поза межами виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії.

За таких умов, підстав для перерахування спірної суми до бюджету як виконавчого збору у виконавця не було.

Враховуючи вищезазначене, грошові кошти в розмірі 11 500,93 грн підлягають поверненню ОСОБА_1 на підставі статті 1212 ЦК України.

Оскільки набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Посилання суду першої інстанції на те, що постанова про стягнення виконавчого збору є чинною, та спірні кошти стягнуті на її виконання, а також доводи відділу виконавчої служби щодо того, що ця постанова виконувалась у межах виконавчого провадження № 53286507, колегія суддів вважає помилковими, адже постанова про стягнення виконавчого збору як самостійний виконавчий документ мала виконуватися державним виконавцем у порядку, передбаченому законом, а саме - на її виконання мало бути відкрито окреме виконавче провадження.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, то понесені судові витрати також підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Вказаний підхід до стягнення судових витрат за рахунок коштів Державного бюджету України відповідає усталеній практиці Верховного Суду, сформованій, зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21) від 11 травня 2022 року у справі № 201/4534/20 (провадження № 61-7077св21), від 11 серпня 2022 року у справі № 703/468/21 (провадження № 61-3251св22), від 29 травня 2023 року у справі № 336/5109/19 (провадження № 61-3051св23), від 22 червня 2023 року у справі № 913/567/19 (913/725/21).

Резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, а спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Оскільки позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, з Державного бюджету України на його користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1889,54 грн (858,88 грн за подачу позову + 1030,66 грн за подачу апеляційної скарги) (а.с. 1, 114).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) безпідставно стягнуті кошти в сумі 15 990 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн 80 коп.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1889 (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять) грн 54 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина