Провадження № 2-з/750/54/24
У Х В А Л А

04 грудня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

03 грудня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надіслав до Деснянського районного суду м. Чернігова заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

У поданій заяві заявник просить заборонити Акціонерному Товариству Комерційний банк «Приватбанк» нараховувати мінімальний обов`язковий платіж, будь-які проценти, пені, штрафи, комісії та списувати грошові кошти з усіх банківських карткових рахунків (у тому числі поточного та кредитного рахунків), відкритих на ім`я ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості (основного боргу/тіла кредиту та процентів), яка виникла по Кредитній картці/рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за угодою SAMDNWFC86 від 19.09.2024, до дня набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовано заяву тим, що ОСОБА_1 є клієнтом та споживачем фінансових послуг в АТ КБ «Приват Банк» та з червня 2013 року має: - банківську платіжну картку/рахунок № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) на яку отримує пенсію та банківську платіжну картку/рахунок № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ). Не дивлячись на те, що заявник 19 вересня 2024 року не вчиняв дії та платіжні операції в проміжок часу з 20 год. 14 хв. по 20 год. 57 хв., відразу 20.09.2024 повідомив АТ КБ «Приват Банк» про шахрайські дії відносно нього з боку невідомих йому осіб, а також наявність на підставі цього порушеного кримінального провадження № 0000057, банк проігнорував повідомлену ним інформацію та вимогу не нараховувати та не стягувати платежі по кредитній картці, яку він не отримував та заблокував відразу як про неї дізнався у відділенні банку, а навпаки продовжує здійснювати протиправні дії з обліку начебто наявної заборгованості, нарахування мінімального обов`язкового платежу, відсотків по кредитній картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) за угодою №SAMDNWFC86 від 19.09.2024, та списання власних коштів Позивача на погашення кредитних коштів, які він не брав.

На підтвердження доводів, викладених у заяві про забезпечення позову, заявником надано до суду виписку по картці/рахунку № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ), сформованої банком 01.11.2024 о 10.42 год.; інформацію АТ КБ «Приват Банк», сформовану 01.11.2024 о 10.42 год. у застосунку «Приват24»; виписку по картці/рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), сформовану банком 01.11.2024 о 10.56 год. та скріншот екрану додатку «Приват24» станом на 26.11.2024.

Крім того, заявник зазначає, що 20.09.2024 він письмово звернувся з відповідною заявою до поліції, яку було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку із чим зареєстровано кримінальне провадження № 0000057 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування, ОСОБА_1 визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, а також у зв`язку із реальністю загрози подальшого неправомірного списання грошових коштів із пенсійної картки заявника за споживчим кредитом, який він не отримував, останній просить задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2, 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Із пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […]

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору і як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників.

Як вбачається зі змісту поданої заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, між сторонами дійсно виник спір щодо несанкціонованого, на думку заявника, списання грошових коштів.

Однак, судом не встановлено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд ураховує, що заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони Акціонерному Товариству Комерційний банк «Приватбанк» нараховувати мінімальний обов`язковий платіж, будь-які проценти, пені, штрафи, комісії та списувати грошові кошти з усіх банківських карткових рахунків (у тому числі поточного та кредитного рахунків), відкритих на ім`я ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості (основного боргу/тіла кредиту та процентів), яка виникла по Кредитній картці/рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за угодою SAMDNWFC86 від 19.09.2024.

Проте, наявність ознак безпідставного списання грошових коштів з карткового рахунку заявника може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Крім того, в разі задоволення позовних вимог за достатніх для цього підстав матиме наслідком встановлення відсутності обов`язку у позивача сплачувати відсотки за користування спірними коштами, інші встановлені договором про банківське обслуговування платежі.

Заявником не доведено обставин, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на стягнення заборгованості та нарахування, списання будь-яких процентів та будь-яких інших платежів з карткових рахунків, призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він планує звернутися до суду.

Також, заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання рішення суду або ефективному захисту його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для забезпечення позову з наведених заявником мотивів, у зв`язку із чим його заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149-153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.П. Рахманкулова