РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Мукачево Справа № 303/3438/24

2/303/605/24

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі Діти), в сумі 10000,00 гривень, щомісячно, по 5000,00 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що сторони перебували у шлюбі, який на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2024 по справі №303/11641/23 було розірвано. Від шлюбу у позивача та відповідача є спільні Діти, які за доводами ОСОБА_1 перебувають на її повному утриманні та вихованні. Оскільки відповідач з нею не спілкується, то між ними не було досягнуто жодних угод про сплату аліментів на Дітей.

Відповідач подав відзив у якому висловив свої заперечення та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки факти викладені в позові не відповідають дійсності.

ОСОБА_2 посилається на те, що після розірвання шлюбу з позивачем Діти категорично відмовилися проживати з матір`ю та більше трьох місяців проживають у його батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_7 наразі перебуває за кордоном. За цей час мати не відвідувала Дітей, не цікавилася їх життям та навчанням. Вони перебувають на матеріальному утриманні батька та під наглядом дідуся та бабусі.

На думку позивача, враховуючи те, що Діти тривалий час не проживають і не бажають проживати з позивачкою, вона не має права звертатися до суду з позовом щодо стягнення на її користь аліментів на їх утримання.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження, повторно, серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 2023 року, а.с. 8), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження, серії НОМЕР_2 від 09 жовтня 2012 року, а.с. 11).

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2024 року (справа №303/11641/23) шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7).

Як вбачається із Витягу №281/13-20 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданому 04.04.2024 адміністратором Відділу «Центр надання адміністративних послуг Великолучківської сільської ради» ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані, в тому числі, позивач, відповідач та Діти.

Згідно з даними довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №302943 від 25.09.2023, позивачу встановлено третю групу інвалідності.

З доданого до відзиву акту на предмет встановлення проживаючих осіб від 22.04.2024, затвердженого заступником сільського голови Великолучківської сільської ради І.Зозуля та складеного комісією в складі: депутата сільської ради Стеблака І.В., за участю сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (надалі Акт) вбачається, що при обстежені було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , крім зареєстрованих п`яти осіб, проживаючих семеро. Зі слів ОСОБА_5 відомо, що разом з ними проживають двоє онуків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З грудня місяця 2023 року батьки даних онуків розлучилися. Зі слів рідних відомо, що діти не хочуть проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки вона після розірвання першого шлюбу, уклала другий шлюб, і з того часу діти проживають у бабусі ОСОБА_5 . Дану інформацію підтверджують сусіди та ОСОБА_5 . До акту також додано письмові заяви сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили, що діти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (повнолітня дитина сторін) проживають з грудня 2023 року з бабусею та дідусем.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Статтею ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) задекларовані гарантії щодо права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частинами першою, третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Виходячи з викладеного, право на утримання має той з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно з частиною п`ятою ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В контексті наведеного, слід звернути увагу також на те, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою-третьою статті 89 вищезазначеного Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У тексті позовної заяви позивач посилається на те, що Діти перебувають на її повному утриманні, однак вказані обставини залишилися доказово непідтвердженими.

В свою чергу, підтвердженням того факту, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, може бути довідка, видана органом місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання заявника. Така адміністративна послуга є безкоштовною та для її отримання громадянином подається відповідна заява, паспорт, копії свідоцтв про народження дітей, акт житлових умов заявника, де вказано, що батько/мати не бере участі у вихованні дитини.

Сама по собі реєстрація місця проживання Дітей за однією адресою з матір`ю не є безумовним та достатнім доказом в розумінні ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, який би підтверджував право позивача на отримання аліментів для утримання Дітей.

Поряд з цим, матеріали справи не містять фактичних даних (рішення суду, договір), які би давали підстави вважати, що в судовому чи позасудовому порядку було визначено конкретне місце проживання Дітей з батьком чи матір`ю.

Суд бере до уваги доданий відповідачем до відзиву Акт в якості належного доказу, який підтверджує, що дитина ОСОБА_4 проживає з батьками відповідача.

Відомостей щодо фактичного місцепроживання дитини ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Як роз`яснено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

За результатами судового розгляду справи, суд приходить до висновку, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення позовних вимог, а саме відносно того, що Діти фактично проживають з нею та перебувають на її утриманні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 1291 Конституції України, ст.ст. 161, 180, 182 Сімейного кодексу України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

4. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя В.В. Кость