Провадження № 2/554/1638/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Гольник Л.В.,

секретаря Михайленко К.О.,

розглянувши в відкритому судового засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

24.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, в якій прохав визнати недійсним укладений внаслідок обману договір дарування 3/4 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 09 жовтня 2013 року і посвідчений приватним нотаріусом Звєрєвим А.М.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є рідним сином ОСОБА_4 . Трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., була отримана його батьками у 1972 році від Харківського машинобудівного заводу ім. Малишева, на п`ятьох осіб. У 1999 році вказана квартира була приватизована. У родині була досягнута домовленість, що вказану квартиру батьки, коли прийде час, відпишуть за заповітом позивачу ОСОБА_1 . Його молодші брати, Вячеслав і ОСОБА_5 , з таким рішенням батьків погодилися. Їх батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а рідний брат ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином спадкоємцями першої черги ОСОБА_4 є рідні брати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . У грудні 2018 року позивач дізнався, про те, шо квартира АДРЕСА_1 спочатку 09 жовтня 2013 року перейшла за договором дарування у власність його брата, а потім ІНФОРМАЦІЯ_3 у власність дружини брата, ОСОБА_8 .

Вказав, що квартира перейшла у власність ОСОБА_3 шахрайським шляхом, оскільки його мати весь час обіцяла відписати спірну квартиру саме позивачу. Вказав, що його матір була фізично неспроможною внаслідок похилого віку, хронічних захворювань і дуже слабкого зору не тільки самостійно надати оцінку правочину, а навіть прочитати його зміст.

У зв`язку з цим, він оспорює укладений внаслідок обману договір дарування частини спірної квартири між матір`ю та його молодшим рідним братом, оскільки вважає себе спадкоємцем майна своєї матері і особою, що має право на вказане нерухоме майно, яке вибуло з володіння ОСОБА_4 проти її волевиявлення.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Афанасьєва В.О. від 29.09.2021 відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче судове засідання.

11.10.2021 року відповідач ОСОБА_4 надала суду відзив, в якому зазначила, що у квітні 2020 року вона дізналася, що вона подарувала частку квартири своєму сину ОСОБА_9 . Вона думала, що у 2013 році у нотаріуса вона підписувала довіреності, а не договори дарування, і що її молодший син пішов на обман заради свої дружини. 09 жовтня 2013 року у нотаріуса вона підписувала документи не читаючи їх, бо вже тоді не могла читати внаслідок катаракти та центральної хоріоретинопатії обох очей. У документі, який вона підписала, вона поставила свій підпис у тому місці, де їй поставив руку ОСОБА_10 . Вказала, що при укладенні 09 жовтня 2013 року договору дарування на користь ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_1 , вона не усвідомлювала і не могла усвідомлювати юридичні наслідки, підписаного нею договору дарування, оскільки була абсолютно впевнена у тому, що підписує документи, які не є документами відчуження. Позовні вимоги визнала повністю (а.с. 69-78).

11.10.2021 року відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив, в якому зазначив, що 09 жовтня 2013 року у нотаріуса його матір`ю під виглядом довіреностей був підписаний договір дарування на його користь частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., про що мати, навіть, і не здогадувалася. Перед підписанням у нотаріуса договору дарування, він особисто проводив всю підготовчу роботу. Заздалегідь надав нотаріусу всі необхідні документи, технічний паспорт об`єкту нерухомості, копії паспортів та РНОКПП учасників правочину, замовив грошову експертну оцінку, отримав звіт про незалежну оцінку вартості частки квартири, особисто оплатив ці послуги і з проектом договору дарування завчасно надав всі документи нотаріусу, щоб час перебування матері у нотаріуса був мінімальним. Його матір, ОСОБА_4 , нічого про його попередні дії не знала, ні про що не здогадувалася і нічого не підозрювала, оскільки повністю довіряла йому. Як другий відповідач у справі він стверджує, що його мати ОСОБА_4 під час підписання договору дарування на його користь спірної частини квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 09 жовтня 2013 року не усвідомлювала і не могла усвідомлювати юридичні наслідки, оскільки була впевнена у тому, що вона підписує документи, які не є документами відчуження. У 2017 році він змушений був під психологічним тиском переписати квартиру на свою дружину ОСОБА_3 . Позов визнав (а.с.79-86).

02.11.2021 року від третьої особи ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких зазначила, що позивачем ОСОБА_1 обрано неправильний спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Позивачем у позовній заяві не зазначено ані жодної конкретної дати, ані інших доказів, які б свідчили про намір його батьків в майбутньому відписати спірну частку майна на його користь. Щодо тверджень позивача та відповідачів, що ОСОБА_4 є особою дуже похилого віку, якій на час укладення оспорюваного договору дарування нерухомості у жовтні 2013року було повних 82 роки, а відтак вона самостійно не мала можливості правильно сприймати події і надавати оцінку правочину в момент його укладення та його наслідкам, вказала, що рішенням Дзержинського районного суду від 09.12.2020 у справі №638/5546/20, залишеного без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 21.04.2021, відповідачу ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні позовних вимог, щодо визнання низки договорів дарування нерухомого майна недійсними, зокрема договору дарування від 09.10.2013 року, який тепер є предметом позову у даній справі. Таким чином, посилання учасників справи щодо укладення ОСОБА_4 правочину шляхом введення її в оману є таким, що суперечить раніше встановленимобставинам у справі №638/5546/20. У період з 2020 року 2021 рік ОСОБА_4 звертається до судів усіх інстанцій з позовними заявами, відзивами, клопотанням апеляційними скаргами та іншими процесуальними документами, які складені і підписані нею особисто, без залучення представників, що спростовує твердження як позивача, так і відповідачів, що ОСОБА_4 у 2013 році не усвідомлювала своїх дій, не знала що і де підписує, однак. Крім того, вважає, що позивачем порушено строк позовної давності для звернення до суду, у зв`язку з тим, що перебіг строку позовної давності почався з моменту укладення спірного договору, а тому, звертаючись у вересні 2021 року до суду із цим позовом, позивач пропустив трирічний строк звернення до суду. Позивачем не наведено жодного доказу на підтвердження того, що позов подано в межах строку позовної давності. Жодних клопотань про поновлення строку позовної давності позивач до суду не подавав. Вважає, що визнання позовних вимог позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 09.10.2013 є способом досягнення сумісної з позивачем мети позбавлення в подальшому права власності ОСОБА_12 та її малолітніх дітей на спірне майно, яке ними було отримано в передбачений діючим законодавством спосіб, тому прохала відмовити у прийнятті визнання відповідачами позову, застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Афанасьєва В.О. від 24.11.2021 зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна до закінчення перегляду у касаційному порядку справи №638/5546/20.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2022, зазначену справу передано у провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Барбанової В.В.

Згідно повторного авторозподілу цивільна справа розподілена на суддю Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. від 03.04.2023 року справа прийнята до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.11.2023 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2024 року закрито провадження у справі стосовно відповідача ОСОБА_4 в зв`язку зі смертю останньої.

Позивач ОСОБА_13 подав заяву про проведення судового засідання без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань до суду не подавав. Як вбачається відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 , яке ним вказане у відзиві на позовну заяву, то суд в силу ст. 131 ЦПК України вважає, що відповідач належним чином повідомлений.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Блохін А.В. подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність нез`явившихся учасників процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Вирішуючи позов по суті, суд здійснює цивільне судочинство відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м., на праві власності належала ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.19).

Спірна квартира розташована на четвертому поверсі дванадцятиповерхового будинку. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з 3 кімнат житловою площею 43,6 кв.м, у тому числі 1-а кімната 12,9 кв.м, 2-а кімната 14,7 кв.м, 3-а кімната 16,0 кв.м, кухні площею 6,8 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м, ванної кімнати 2,1 кв.м, коридору площею 8,8 кв.м, вбудованої шафи 0,2; 0,3; 0,2 кв.м. Квартира обладнана балконом 6,0 кв.м. Загальна площа квартири 64,9 кв.м (а.с.20-21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 (а.с.23).

Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.42).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував з 10 серпня 2013 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказаний шлюб розірвано заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова 24.05.2019 року (а.с. 46, 47-48).

Згідно копії договору дарування від 09.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Звєрєвим А.М., ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.48-49).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.10.2013 року, частки квартири АДРЕСА_1 на праві спільної власності належало ОСОБА_2 (а.с.51).

Згідно копії договору дарування від 04.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Звєрєвим А.М., ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.52-53).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2021 року частки квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с.54-56).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.12.2020 року у справі №638/5546/20 у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, а саме: договору дарування від 09.10.2013 квартири АДРЕСА_3 ; договору дарування від 09.10.2013 частин квартири АДРЕСА_1 ; договору дарування від 26.05.2014 квартири АДРЕСА_4 ; договору дарування від 09.10.2013 нежитлового приміщення місця для паркування № НОМЕР_2 , розташованого в будинку АДРЕСА_5 ; договору дарування від 26.05.2014 нежитлового приміщення місця для паркування № НОМЕР_3 , розташованого в будинку АДРЕСА_5 , треті особи : Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв Андрій Миколайович, ОСОБА_3 , - відмовлено (а.с. 232-241).

21.04.2021 року Постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2020 року залишено без змін.

09.08.2022 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року залишено без змін.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, тобто правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16).

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якою він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як вбачається зі змісту позову, позивач ОСОБА_1 , який є рідним братом відповідача ОСОБА_2 , оспорює договір дарування частин квартири АДРЕСА_1 , укладеного 09.10.2013 року між своєю матір`ю ОСОБА_4 та рідним братом ОСОБА_2 , вчиненого внаслідок обману з боку відповідача ОСОБА_2 , а також неправильного сприйняття фактичних обставин правочину матір`ю ОСОБА_4 , що вплинуло на її волевиявлення.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, послався на те, що його батьки нібито обіцяли, коли прийде час, «відписати» йому трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а тому він хоче поновити свої майнові права як спадкоємця своєї матері, яка повинна була «відписати» йому спірну квартиру.

Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів, а саме про порушення його прав спірним правочином.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.12.2020 року у справі № 638/5546/20 у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, треті особи: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв Андрій Миколайович, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна відмовлено.

Як вбачається з вказаного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.12.2020 року у суді позивач ОСОБА_4 просила визнати договори дарування, укладені між нею та відповідачем ОСОБА_2 , її сином, недійними, оскільки вчинені внаслідок обману з боку відповідача ОСОБА_2 . Серед інших договорів дарування предметом оскарження у суді був і договір дарування від 09.10.2013 року частин квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.12.2020 року у справі № 638/5546/20 було встановлено обставини щодо ОСОБА_4 , а саме «що при укладенні оскаржуваних договорів позивач не помилялася з приводу природи оспорюваних договорів дарування, розуміла які договори вона укладає та зміст прав та обов`язків, які у неї виникають на підставі таких договорів та бажала укласти саме договори дарування. Доказів того, що позивач не мала наміру на досягнення правових наслідків, обумовлених договорами дарування, позивачем суду не надано». Також «суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що оскаржувані договори дарування вчинялися позивачем під впливом обману з боку відповідача, що нею неправильно сприймалися фактичні обставини правочинів, що вплинуло на її волевиявлення, тобто позивач не довела обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог, а посилання лише на те, що нотаріусом її не була роз`яснені суть договорів та те, що вона з умовами договору особисто не ознайомилась у зв`язку з вадами зору, не є підставою за вищезазначених обставин для визнання недійсними договорів дарування, так як зазначені пояснення не підтверджені у судовому засіданні допустимими об`єктивними доказами, а тому судом розцінюються критично, та сприймаються як спосіб досягнення своєї мети задоволення позовних вимог».

Під час розгляду справи № 638/5546/20 суд не прийняв до уваги визнання позовних вимог своєї матері відповідачем ОСОБА_2 , як підставу для їх задоволення, розцінивши вказані дії як спосіб досягнення сумісної з позивачем ОСОБА_4 мети позбавлення в подальшому права власності третьої особи ОСОБА_3 та її малолітнього сина на спірне майно, яке ними було отримано у передбачений чинним законодавством спосіб.

З матеріалів даної цивільної справи слідує, що відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги рідного брата ОСОБА_1 та просить їх задовольнити.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_2 як підставу для задоволення позовних вимог. Суд розцінює визнання позову відповідачем як таке, що спрямоване на досягнення спільної з позивачем ОСОБА_1 мети порушення права власності третьої особи ОСОБА_3 , своєї колишньої дружини.

Враховуючи вищевикладене, суд переконаний, що вказаний позов спрямований не на захист особистого майнового інтересу позивача, а на фактичний перегляд у такий спосіб рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, яке набрало законної сили.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 23 травня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , адреса проживання: АДРЕСА_8 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_9 .; адреса проживання: АДРЕСА_10 .

Суддя Л.В.Гольник