Справа № 561/349/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

за участі секретаря Расевич Г.І.

прокурора ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Яскевича Ф.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою виконувача обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури О. Лиса в інтересах держави в особі Локницької сільської ради до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки,

в с та н о в и в:

Прокурор, діючи в інтересах держави в особі Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0871 га, кадастровий номер :05:000:0205, шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Просив також зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку територіальній громаді.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що наказом Головного управлінням Держгеокадастру у Рівненській області № 17-669/16-18-СГ від 23 березня 2018 року за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності передано у приватну власність відповідача земельну ділянку за кадастровим номером :05:000:0205, площею 0,0871 га, для індивідуального садівництва.

Вказує, що зазначена земельна ділянка знаходиться в межах 100 метрової охоронної зони водного об`єкта озера Омит, розташована на території Локницької сільської ради, є прибережною захисною смугою, належить до земель водного фонду та відповідно до положень ст. 83, 84 ЗК України не може передаватися у приватну власність.

13.02.2024 року Вараська окружна прокуратура в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернулася з листом за № 52-345вих-24 до Локницької сільської ради щодо встановлених порушень земельного та водного законодавства, а також надання інформації про вжиті заходи, спрямовані на захист інтересів держави з метою повернення їй спірної земельної ділянки.

Із відповіді Локницької сільської ради від 13.02.2024 р. № 119 вбачається, що органом місцевого самоврядування не вживалися заходи щодо усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

Оскільки вимогу прокурора усунути допущені порушення Локницька сільська рада не виконала, за захистом інтересів держави звернувся прокурор.

У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник позивача Локницької сільської ради у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити. При цьому покликався на законність підстав набуття ним у приватну власність спірної земельної ділянки, відсутність належних доказів того, що ця земельна ділянка знаходиться в межах 100 метрової охоронної зони, в прибережній захисній смузі та належить до земель водного фонду. Вказав також, що, звернувшись до суду із негаторним позовом, прокурор обрав неналежний спосіб захисту, пропустив позовну давність та заявлені вимоги є безпідставними.

Представник відповідача адвокат Яскевич Ф.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки спірна земельна ділянка відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення та передана у власність відповідача у законний спосіб. Крім того, прокурором не надано належних доказів того, що вона належить до водного фонду і входить до прибережної захисної смуги озера Омит.

Заслухаши пояснення прокурору, відповідача, його представника та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до пункту третього частини першої ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

У постанові Верховного Суду № 354/604/15-ц від 27.07.2022 року висловлено правову позицію, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21).

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-669/16-18-СГ від 23 березня 2018 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0871 га (кадастровий номер :05:000:0205 для індивідуального садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Омитської сільської ради Зарічненського району Рівненської області.

З витягу з Державного земельного кадастру від 12 лютого 2018 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 лютого 2024 року вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :05:000:0205 зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2

02 лютого 2024 року прокурором було внесено відомості в ЄРДР за № 0000006 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом внесення неправдивих відомостей до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передання їх у власність, а саме щодо відсутності на земельних ділянках прибережної захисної смуги.

У ході досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :05:000:0205 розташована у прибережній захисній смузі водного об`єкта озера Омит, що на території Локницької сільської ради.

Наведене також підтверджується дослідженими в ході судового розгляду схемою розміщення земельних ділянок, відомості про які внесено в ДЗК в межах охоронної зони вздовж водного об`єкту Рівненська область, Вараський район, Локницька територіальна громада, протоколом огляду від 05 лютого 2024 року із залученням спеціаліста (а.с. 134-135) та відомостями з Публічної кадастрової карти (а.с.59).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать у т. ч. землі водного фонду.

Згідно зі ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України до земельного водного фонду належать земельні ділянки, в тому числі зайняті прибережними захисними смугами.

Статтею ст. 61 Земельного кодексу України та статтею 89 Водного кодексу України встановлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Виходячи із вищевикладених норм законодавства та аналізуючи положення ст. 122 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) органом, який наділений повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду на території Вараського (Зарічненського) району у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, була Зарічненська районна державна адміністрація.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Згідно норм ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що для ведення садівництва передаються у власність громадян виключно землі сільськогосподарського призначення, а не землі водного фонду, як у даному випадку.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у п. 70, 71 постанови від 28 листопада 2018 року, справа № 504/2864/13, звернула увагу на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 травня 2018 року у справі N 469/1203/15-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням статті 59 ЗК України має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовна вимога зобов`язати повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов, який може бути заявлений упродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц).

Аналогічний висновок міститься у п. 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах законодавчо визначеної статтею 88 Водного кодексу України стометрової прибережної захисної смуги озера Омит.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 58 ЗК України, абз. 3 ч. 1 ст. 4 ВК України до земель водного фонду України, серед інших категорій, належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (частина перша статті 61 ЗК України, частина перша статті 89 ВК України).

Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей виключно на умовах оренди.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України землі водно фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Випадки передачі земель водного фонду у приватну власність громадян, унормовано ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України та не розповсюджується на передачу у приватну власність земельних ділянок прибережних захисних смуг.

У постанові від 19 листопада 2014 року у справі N 6-175цс14 Верховний Суд України сформував правовий висновок про те, що існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону. А тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом (аналогічного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі N 469/1393/16-ц).

Таким чином надання відповідачу у приватну власність земельної ділянки, яка знаходиться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а в силу ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Втручання держави у право власності ОСОБА_2 є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі.

Повернення на користь держави спірної земельної ділянки із кадастровим номером :05:000:0205, яка на даний час належить на праві власності ОСОБА_2 , відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норм статті 152 Земельного кодексу України, статті 391 Цивільного кодексу України в зв`язку з порушенням органом виконавчої влади вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки водного фонду з порушенням норм Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави, а тому спірна земельна ділянка із кадастровим номером :05:000:0205, яка на даний час належить на праві власності ОСОБА_2 , має бути повернута Локницькій сільській раді, як законному розпоряднику земель даної категорії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 391 ЦК України, ст. 20 -22, 58, 59, 60, 61 84 Земельного кодексу України, ст. 4, 88, 89 Водного кодексу України, ст. 2, 3-13, 19, 56, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву виконувача обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури О. Лиса в інтересах держави в особі Локницької сільської ради до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні Локницькою територіальною громадою в особі Локницької сільської ради права користування та розпорядження шляхом:

скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0871 га, кадастровий номер :05:000:0205 (реєстраційний номер: 222, індексний номер рішення: 41514712), з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку;

скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0205, площею 0,0871 га;

зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0205, площею 0,0871 га, Локницькій територіальній громаді в особі Локницької сільської ради.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Рівненської обласної прокуратури 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Прокурор - Рівненська обласна прокуратура, 33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52, .

Позивач - Локницька сільська рада, 34030, с. Локниця Вараського району Рівненської області, вул. Центральна, 55, .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПНКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Прокурор - Рівненська обласна прокуратура, 33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52, .

Позивач - Локницька сільська рада, 34030, с. Локниця Вараського району Рівненської області, вул. Центральна, 55, .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПНКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 24 травня 2024 року.

Суддя: Р. М. Снітчук