ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/5253/17
Провадження № 22-ц/821/784/24
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

розглянув у порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, у складі: головуючого судді Позарецької С. М., повний текст ухвали складено 23 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в :

30 червня 2017 року ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію в сумі 41231,49 грн.

Судовим наказом від 14 липня 2017 року у справі № 711/5253/17 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 41231,49 грн.

Не погоджуючись із судовим наказом, ОСОБА_1 17.10.2023 звернулася до суду із заявою про скасування даного судового наказу, в якій просить поновити їй термін оскарження скасування судового наказу, скасувати судовий наказ Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.09.2021 про стягнення заборгованості, понесені всі судові витрати за розгляд справи віднести за рахунок Товариства.

Заяву про поновлення строку мотивує тим, що на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває судовий наказ № 711/5253/17 від 14.07.2017, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 41231,49 грн та судового збору у сумі 800 грн.

Зазначає, що дізналася вона про цей судовий наказ лише 22.08.2023 у органах державної виконавчої служби і там отримала його копію.

Вважає, що при вирішенні питання про видачу вказаного вище судового наказу, Придніпровським районним судом м. Черкаси порушено порядок вчинення процесуальних дій, а також не перевірено всі обставини справи.

Просить переглянути судовий наказ Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5253/17 від 14.07.2017; поновити строк на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу; скасувати судовий наказ Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5253/17 від 14.07.2017; понесені судові витрати віднести за рахунок заявника у справі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2024 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку залишено без задоволення.

Повернуто ОСОБА_1 заяву від 07.02.2024, яка надійшла до суду 14.02.2024, про скасування судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.07.2017 у справі № 711/5253/17, без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що клопотання заявника про поновлення пропущеного строку щодо подання до суду заяви про скасування судового наказу, не підлягає до задоволення, оскільки заявником не наведені доводи та мотиви, а також покликання на докази, які свідчать про поважність причин пропуску строку та необхідність поновлення його для подання цієї заяви.

Наведені скаржником обставини спростовуються матеріалами та доказами у справі.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що відсутні підстави для перевірки належності оформлення заяви про скасування судового наказу, враховуючи норми ст. 170 ЦПК України, зокрема ч. 6 цієї статті Кодексу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2024 та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Придніпровський районний суд м. Черкаси порушив порядок вчинення процесуальних дій, а також не перевірив всі обставини справи.

Зазначає, що на початку січня 2019 року вона отримала від державної виконавчої служби Придніпровського району м. Черкаси лист про направлення для виконання та до відома постанову від 10.05.2019, а самого наказу № 711/5253/17 від 14.07.2017, що видав Придніпровський районний суд м. Черкаси не було.

Звернувшись до державного виконавця, отримала відповідь, що судовий наказ знаходиться на примусовому виконанні та 12.09.2018 відкрито виконавче провадження.

Вказує, що більше ніяких пояснень ні зі сторони суду, ні зі сторони юридичного відділу ВП «Черкаська ТЕЦ» не отримала.

20.04.2023 Черкаським апеляційним судом було скасовано заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.12.2021 про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» боргу за спожиту теплову енергію.

Вона знову звернулась до ДВС у м. Черкаси, де і отримала оскаржуваний судовий наказ 22.08.2023 після чого до Черкаського апеляційного суду було направлено заяву про його оскарження.

30 квітня 2024 року від ПрАТ «Черкаське хімволокно» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Товариство просить залишити ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.02.2024 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що зі змісту заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу вбачається, що остання жодним чином не наводить обставин і не обґрунтовує причини пропуску строку на звернення з відповідною заявою до суду, констатуючи сам факт пропуску строку, оскільки вона нібито, отримала судовий наказ лише 22 серпня 2023 року. Разом з тим, жодних обґрунтованих доказів на підтвердження таких обставин заявницею не надано. Крім того, навіть і ці її доводи спростовуються дослідженими матеріалами та доказами у справі.

Вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Підстави для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі відсутні.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Метою спрощених судових процедур є швидкий розгляд безспірних питань, правовідносини сторін у яких не викликають сумніву, та у яких фактичні обставини справи та визначеність у правовідносинах учасниками цих правовідносин не оспорюється.

Наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Отже, наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника.

Процесуальні питання видачі судового наказу та його скасування врегульовано ст. ст. 160-173 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що регулюють наказне провадження у цивільних справах.

Частиною 3 чт. 167 ЦПК України встановлено, що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви (ч. 2 ст. 171 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 ЦПК України повертається особі, яка її подала, якщо суд не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви, або з підстав, передбачених ч. 6 ст. 170 ЦПК України повертається судом без розгляду у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу. У інших випадках заява про скасування судового наказу підлягає розгляду у відповідності до вимог ч. 3 ст. 171 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 127 ЦПК України, яка регламентує поновлення та продовження процесуальних строків, встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Перевіряючи доводи щодо поновлення процесуального строку, апеляційним судом встановлено наступне.

30 червня 2017 року ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію.

14 липня 2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/5253/17 винесено судовий наказ, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 41231,49 грн та судовий збір 800 грн.

Копію судового наказу було направлено рекомендованим листом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, вказаний лист ОСОБА_1 не отримала, підстава повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 13).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, який є обов`язковим для апеляційного суду для врахування в силу вимог ст. 363 ч. 4 ЦПК України, що «приписи ЦПК України…не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду (а у цій справі - копії оскаржуваного судового наказу суду першої інстанції) з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи (а у цій справі доказом вручення боржникові ОСОБА_1 копії оскаржуваного наказу). Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

Тобто боржнику ОСОБА_1 не було належним чином вручено копії вищезазначеного оскаржуваного судового наказу після його винесення.

18.08.2023 ОСОБА_1 зверталася до Черкаського апеляційного суду із заявою про апеляційне оскарження винесеного судового наказу від 14.07.2017 (а.с. 18-22).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28.08.2023 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за заявою ОСОБА_1 , датованою 15.08.2023, про скасування судового наказу від 14.07.2017. При цьому, у додатках до цієї заяви заявник долучала судовий наказ, який датований 14.07.2017, що свідчить про те, що станом на 15.08.2023 судовий наказ від 14.07.2017 вже був наявний у заявника (а.с. 25-27).

У подальшому, 13.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про скасування вказаного вище судового наказу, до якої теж було долучено копію судового наказу від 14.07.2017, відповідно до перелічених додатків (а.с. 29-32).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2023 заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявнику без розгляду (а.с. 35).

На ряду з цим, звертаючись 11 жовтня 2023 року до суду із заявою про скасування даного судового наказу та про поновлення строку на його оскарження боржник ОСОБА_1 стверджувала, що про виданий судовий наказ № 711/5253/17 дізналась ще у січні 2019 року і отримала його у виконавчій службі, з 01.03.2019 розпочато утримання внесків з її пенсії (а.с. 41-44).

Крім того, ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість, судові витрати та виконавчий збір у примусовому порядку, фактично виконуючи судовий наказ від 14.07.2017.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2023 заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявнику на підставі ч. 2 ст. 171 ЦПК України (а.с. 47).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 31.01.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2023 у справі за заявою ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію - залишено без змін (а.с. 104-109).

У вказаній постанові апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 у своїх заявах від 22.08.2023 та від 06.10.2023 неодноразово підтверджувала ту обставину, що про існування судового наказу та про зміст судового наказу їй стало відомо ще у січні 2019 року. У порушення вимог ст. 170 ЦПК України, якими визначено строк на подачу заяви про скасування судового наказу п`ятнадцять днів з моменту вручення копії судового наказу, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про його скасування майже через чотири роки з моменту вручення їй відповідного наказу.

Дані судові рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи ОСОБА_1 не оскаржені.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 , отримавши копію відповідного наказу у 2019 році, про що сама неодноразово заявляла, в порушення вимог ст. 170 ЦПК України, звернулася до суду з заявою про його скасування майже через чотири роки. Повторне отримання оспорюваного судового наказу 22.08.2023 не спростовує вказаної обставини, наведені нею обставини поважності пропуску строку спростовуються матеріалами та доказами у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» викладено висновок Європейського суду з прав людини про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом із тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 скористатись правом на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу скаржником не надано.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 22 травня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков