провадження № 22-ц/824/5664/2024
головуючий у суді І інстанції Осаулов А.А.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 10 лютого 2011 року на підставі заяви ОСОБА_1 між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 , було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого, позивачем було надано відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Між тим, відповідач порушила умови договору кредиту, не повертала отриманий кредит своєчасно, не сплачувала кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, відповідач станом на 22 травня 2023 року повинна сплатити заборгованість за кредитом в розмірі 56 226,70 грн, з яких 49 828,02 грн - заборгованість за кредитом, 6 398,68 грн - заборгованість за відсотками.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 10 лютого 2011 року в розмірі основної суми заборгованості - 49 828,02 грн та судовий збір в розмірі 2 684 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що перелік додатків, зазначений позивачем в позовній заяві не відповідає переліку додатків в копії позовної заяви для відповідача; додатки мають різні назви, деякі з них викладені іноземною мовою.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що докази, на які посилається позивач, оформлені в порушення вимог ДСТУ. Відповідач заперечує наявність заборгованості та вказує, що аналіз чи експертиза наданих розрахунків неможлива через їх оформлення у протиріччі до вимог законодавства.

Звертає увагу, що всі подані позивачем документи на декількох аркушах не прошиті, не пронумеровані, не скріплені печаткою, ведуться без застосування елементарних норм діловодства, а тому не можуть бути належними доказами по справі.

Також не погоджуючись із указаним рішенням представник АТ КБ «Приватбанк» - Ніколаєнко О.М. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на те, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, позивачем надано до суду заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 10 лютого 2011 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду, які підписані особисто відповідачем.

Отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору.

Відзив на апеляційні скарги в установлений судом строк не надходили.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги на суму 49 828,02 грн та відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 6 398,68 грн, суд першої інстанції послався на відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, та вказав, що надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Апеляційний суд не може погодитись з даними висновками, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 10 лютого 2011 ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 26).

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що вона згодна з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанкуwww.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Крім того, 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду(а.с. 27).

Сторони у довідці погодили, розмір базової процентної ставки - 2,5% на місяць, крім того сторони погодили у довідці, що: розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір неустойки (пені та штрафу).

Крім того, 27 січня 2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту (а. с. 28-31).

На а.с. 57 - 59 знаходиться копія паспорту відповідача.

На а.с. 32-56 знаходиться витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

На а.с. 4-23 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 10 лютого 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , в тому числі станом на 22 травня 2023 року.

На а.с. 24-25 знаходиться довідка про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, а також довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карток, оформлених на ОСОБА_1 , згідно яких кредитний ліміт, встановлений в розмірі 50 000 грн.

На а.с. 67-128 знаходиться копія виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н за період з 10 лютого 2011 року по 25 травня 2023 року, баланс на кінець періоду дорівнює сумі заявленої до стягнення суми заборгованості -56 226,70 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10 лютого 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Враховуючи, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у заяві-анкеті та довідці про умови кредитування не встановлено, зобов`язання з їх повернення виникає у відповідача протягом строку визначеного законом з дня пред`явлення позивачем вимоги про це, тобто у даній справі з дня пред`явлення позову.

Наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49 828,02 грн підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою з рахунку і відповідачем не спростована.

Разом із тим, відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 лютого 2011 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, посилаючись на наведену постанову Великої Палати Верховного Суду, судом першої інстанції не з`ясовано, чи є процесуально виправданим врахування правової позиції, викладеній в цій постанові, та чи є обґрунтованою відмова в позові з урахуванням конкретних обставин справи і наявних в ній доказів.

Так, відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками з підстав недоведеності згоди сторін щодо умов договору в цій частині, суд першої інстанції залишив поза увагою, що банком на підтвердження обставин, якими обґрунтовано його вимоги, надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду від 10 лютого 2011 року, яка підписана особисто відповідачем, де відповідач погодилась з умовами надання кредиту, в тому числі з розміром базової процентної ставки - 2,5 % - для карт Універсальна, розміром щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; розміром неустойки (пені та штрафу) та іншими умовами.

Отже, умови кредитування щодо сплати процентів передбачені безпосередньо в довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду, особисто підписаній відповідачем, що судом першої інстанції залишено поза увагою і зроблено помилковий та передчасний висновок про недоведеність позову в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, отримувала кредитні кошти та частково погашала кредитну заборгованість і проценти за користування кредитом, що підтверджується випискою з рахунку.

Отже відповідач була ознайомлена з розміром відсотків, які підлягають нарахуванню за користування кредитними коштами, крім того, відповідні умови договору сторонами виконувались.

Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами і їх розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги позивача, що місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, виходячи з положень ст. 1048 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та умов договору, які були погоджені з відповідачем.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення заборгованості за відсотками ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за відсотками позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення відсотків за користування кредитом, розмір яких погоджено у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду, та які згідно розрахунку заборгованості станом на 22 травня 2023 року складають 6 398,68 грн, даний розмір заборгованості відповідачем не спростований.

Колегія суддів відхиляє, як необґрунтований аргумент ОСОБА_1 щодо порушення пункту 7.10; 5.26 ДСТУ 4163:2020, оскільки вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що деякі додатки до позову викладені іноземною мовою, оскільки додатки не є судовими документами, а є письмовими доказами копії яких подані суду. Судовим документом, є позовна заява, яка викладена державною мовою тобто у відповідності до ЦПК України та Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Надання позивачем клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, з написом на його звороті, та зазначення назви документів в додатках, які не збігаються із реальною назвою документів не порушує норм процесуального права, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки стороною відповідача не обґрунтовано, яким чином наведена обставина спростовує наявність підстав для відмови у поверненні кредитних коштів про які заявлено у позові.

Щодо повноважень представника банку, яка міститься в матеріалах справи.

Стаття 62 ЦПК України вказує про документи, які посвідчують повноваження представників. Серед їх переліку зазначено і про довіреність юридичної особи або документи, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Так згідно довіреності для виконання наданих повноважень представнику надається право від імені банку підписувати, подавати, пред`являти необхідні документи, посвідчувати своїм підписом копії документів, у тому числі копії цієї довіреності, та виконувати інші необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю, у тому числі під час проведення слідчих дій.

Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначається статтями 248-250 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 248 і 249 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі:закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала; відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; припинення юридичної особи, яка видала довіреність;смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності;смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Як вбачається із матеріалів справи, довіреність представника банку Ляр Д.Ю. є чинною строком до 31 серпня 2024 року про що зазначено на другій сторінці довіреності.

Окрім того, як зазначає сам позивач, стан довіреності можна перевірити на офіційному Інтернет сайті банку (Головна/Всі розділи/інші розділи/Перевірка стану довіреностей, які видані банком).

Таким чином, довіреність представника банку є чинною, а тому доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині, із прийняттям нової постанови про задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками в розмірі 6 398,68 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено матеріалами справи, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги банку, стягнув з відповідача судовий збір в повному обсязі, а тому апеляційний суд не змінює розподіл судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Отже, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026 грн судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2023 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками і прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 6 398 (шість тисяч триста дев`яносто вісім) грн 68 коп. та судові витрати в розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба