Справа № 199/4885/24
(2/199/2501/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Буточкіній М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 02.06.1993 року Дніпровським Виконкомом міської ради народних депутатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності в рівних частках на нерухоме майно , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці, ОСОБА_2 , після смерті якого заявниця вступила в спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом Серія АВК №776034.

Після смерті своєї мати, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та тітки, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявниця не прийняла спадщину.

У зв`язку з чим звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на 1/3 частки нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та право власності на 1/3 частки нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті тітки - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 27.06.2024 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

24.09.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачем не надано суду жодних доказів існування у позивача перешкод в оформленні спадкових прав на 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 та після смерті ОСОБА_4 . Тобто звернення позивача до суду за захистом порушеного права є передчасним, а захист його прав як спадкоємця належить до компетенції органів нотаріату.

Ухвалою від 22.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

21 листопада 2024 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неяв4ки не повідомив.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зі змісту статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

02.06.1993 року Дніпровським Виконкомом міської ради народних депутатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності в рівних частках на нерухоме майно , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.06.1993 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 , заявниця є спадкоємцем майна, а саме 1/3 квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом Серія АВК №776034 (а.с.14).

Згідно відповіді Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори спадкові справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 в Шостій дніпровській державній нотаріальний конторі не відкривалися.

Як зазначає позивачка у позові, після смерті мати відкрилась спадщина, а саме на 1/3 частину вищевказаної квартири, вважає, що спадкоємцем після її смерті є вона, яка фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та весь час мешкала в вищевказаній квартирі, однак не оформила своїх спадкових прав. Після смерті своєї тітки, ОСОБА_4 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, ніхто не звертався, крім того, їй невідомо, чи є у неї близькі та рідні, які б мали право спадкувати після її смерті.

Виходячи з матеріалів справи, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона в позасудовому порядку не має можливості оформити права власності на спадкове майно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

В абзацах 6, 7. 15 пункту 1 листа від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК) у справах про спадкування, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК).

Таким чином, зверненню ОСОБА_1 до суду з даним позовом мало передувати вирішення питання про видачу їй нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

В матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину на 1/3 часток нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, установивши, що ОСОБА_1 не надала суду доказів реєстрації спадкової справи за майном її померлого чоловіка та доказів того, що вона в установленому законом порядку зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а нотаріус в належній формі відмовив їй у видачі указаного свідоцтва, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 15, 16, 335, 344 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 141, 263-266 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання власності на спадкове майно відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

21.11.2024