КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

02 грудня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні питання про ухвалення додаткового судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги адвоката Колінько Альони Валеріївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Григоренко І.В.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У травні 2022 року ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості у якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" суму заборгованості у розмірі 51 656,00 гривень та судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року стягнуто з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із явкою до суду, у розмірі 1 011,24 грн.

Не погодившись з ухваленими рішеннями, ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року та додаткове рішення від 26 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у задоволенні клопотання Гаращака В.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про повернення апеляційної скарги відмовлено.

Апеляційну скаргу адвоката Колінько А.В., яка діє в інтересах ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», залишено без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року залишено без змін.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року залишено без змін.

Ухвалюючи судове рішення за наслідками апеляційного перегляду, суд апеляційної вказав на те, що матеріали справи не містять ані договору про надання договору правничої допомоги, ані акту виконаних робіт, ані доказів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Разом з цим, згідно даних акту від 02 грудня 2024 року, складеного працівниками апарату суду, убачається, що 05 листопада 2024 року за вх.№. 136849 на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява Гаращак В.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про долучення доказів понесення судових витрат на правничу допомогу, яка помилково була вшита до матеріалів іншої цивільної справи.

Із змісту поданої заяви убачається, що на підтвердження доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції представник відповідачки просить суд долучити до матеріалів справи: копію договору про надання правової (правничої допомоги) №1 від 18 липня 2024 року; копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 30 жовтня 2024 року; копію товарного чеку б/н від 30 жовтня 2024 року.

Ураховуючи те, що стороною відповідача до ухвалення судового рішення подано докази понесення судових витрат, однак помилково своєчасно не були долучені до матеріалів справи цієї справи, колегія суддів убачає підстави для ухвалення у справі додаткового судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 3 вказаної статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договору про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Водночас, згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Установлено, що 18 липня 2024 року між адвокатом Гаращак В.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу та послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а саме: представництво інтересів клієнта у справі №757/12227/22-ц в Київському апеляційному суді.

Згідно пункту 4.1 договору сторони погодили, що розмір гонорару за послуги/роботи адвоката за даним договором складає 8 000,00 гривень.

Згідно пункту 4.2 розмір гонорару, вказаного у пункті 4.1 не включає фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручень клієнта.

Згідно пункту 4.6 договору за результатами надання правничої допомоги на вимогу клієнта може бути складений акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, витрачений час та її вартість. Акт надається адвокатом поштовою кореспонденцією, електронним листом на електронну поштову скриньку клієнта, або іншим, заздалегідь узгодженим із клієнтом способом.

Акт про надання правничої допомоги уважається підписаним а надані за ним послуги та виконані роботи такими, що є належної якості і прийняті без застережень, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт (пункт 4.7).

30 жовтня 2024 року адвокатом Гаращак В.В. та ОСОБА_1 на виконання договору про надання правової (правничої) допомоги №1 від 18 липня 2024 року складено акт виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до якого адвокатом надано такі послуги:

- консультація клієнта, опрацювання наданих ним документів, аналіз справи, узгодження стратегії та підписання договору / 18 липня 2024 року / 2 години;

- підготовка та подання до Київського апеляційного суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №757/12227/22-ц в електронному вигляді / 18 липня 2024 року / 1 година;

- ознайомлення з матеріалами справи №757/12227/22-ц, аналіз та розроблення правової позиції захисту / 23 липня 2024 року - 25 липня 2024 року / 8 годин;

- підготовка та подання учасникам справи та до Київського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у справі №757/12227/22-ц / 30 липня 2024 року / 2 години;

- підготовка та подання учасниками справи та до Київського апеляційного суду клопотання про неприйняття доказів у справі №757/12227/22-ц / 30 липня 2024 року / 1 година;

- підготовка та подання учасникам справи та до Київського апеляційного суду заяви про долучення доказів понесення судових витрат на правничу допомогу №757/12227/22-ц / 30 жовтня 2024 року / 1 година.

Згідно пункту 3 акту виконаних робіт розмір гонорару визначено у фіксованому розмірі та складає 8 000,00 гривень, що не залежить від кількості витраченого адвокатом часу, підготовлених адвокатом документів.

Згідно даних товарного чеку б/н від 30 жовтня 2024 року, складеного Гаращак В. , убачається, що сплачений ОСОБА_1 гонорар за договором про надання правничої допомоги від 18 липня 2024 року та акту виконаних робіт від 30 жовтня 2024 року становить 8 000,00 гривень.

Для визначення суми відшкодування суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини цієї справи.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

У пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність".

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив наступне.

"Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу."

У цій справі позивач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами в суді апеляційної інстанції, не заявляв.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

У цій справі під час апеляційного перегляду представником відповідачки - адвокатом Гаращак В.В. подано: заяву про вступ у справу як представника (а.с. 164), відзив на апеляційну скаргу (а.с. 169-174), клопотання про неприйняття доказів (а.с. 175-176), клопотання про повернення апеляційної скарги (а.с. 177-179), заяву про долучення доказів понесення судових витрат на правничу допомогу.

Ураховуючи предмет та ціну позову у цій справі, обсяг правової допомоги, наданої адвокатом під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів робить висновок про те, що відшкодування заявлених представником відповідачки ОСОБА_1 - адвокатом Гаращак В.В. витрат у розмірі обумовленого сторонами угодою 8 000,00 гривень є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

Колегія суддів звертає увагу, що позиція захисту відповідачки не змінювалась, зокрема, заперечуючи проти задоволення позовних вимог як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачка вказувала на відсутність належних та допустимих доказів зарахування коштів.

За установлених обставин, приймаючи до уваги правові висновки Верховного Суду та застосувавши відповідні норми процесуального права, колегія суддів, врахувавши складність справи та виконані роботи, критерії обґрунтованості та пропорційності витрат відповідачки до предмету спору, критерії розумності судових витрат, робить висновок, що обґрунтований та справедливий розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які підлягають стягнення з позивача, становить 4 000,00 гривень.

Керуючись статтями 133, 141, 270, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції 4 000,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова