Справа №442/5493/23 Головуючий у 1 інстанції:Курус Р.І.
Провадження №22-ц/811/2721/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

секретарка: Назар Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладений 15 квітня 1999 року та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №133. Прізвище позивачки ОСОБА_3 після розірвання шлюбу залишено без змін.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме те, що рішення містить неповну інформацію про стан відносин подружжя. Судом невірно встановлено, що сторони не проживали разом і не перебували у шлюбних відносинах, натомість наміру розривати шлюб не було, немає доказів фактичного припинення спільного проживання. Апелянт зазначає, що з 2005 року він із позивачкою здійснювали будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 за спільні кошти. Судом першої інстанції порушено процесуальні норми, а саме ухвалення рішення суду за його відсутності як відповідача, який не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.10, 12, 81, 247, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 104 ч. 2, 105 п. 3, 110, 112 СК України та задовольняючи позов, виходив з того, що позивачка 15.04.1999 уклала з відповідачем шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №133, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі є те, що між подружжям втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відтак причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак судом допущено процесуальні порушення при розгляді справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню..

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у якому просила:

розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладений 15 квітня 1999 року та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №133.

Позов мотивувала тим, що 15.04.1999 уклала з відповідачем шлюб. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , 2000 року народження, та син ОСОБА_5 , 2002 року народження, які є повнолітніми. Зазначає, що з самого початку їхнє сімейне життя склалось невдало через те, що відповідач зловживав спиртними напоями. На цьому ґрунті виникали сварки, скандали, під час яких відповідач ображав її, висловлювався нецензурною лайкою. Зазначає, що прощала такі образи, терпіла таке відношення, оскільки надіялась зберегти сім`ю. Однак, це не дало жодного результату. З вересня 2020 року вони проживають окремо, не підтримують сімейних відносин, стали чужими людьми і сім`я остаточно розпалась. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, наполягає на розірванні шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

У частині 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось і не спростовано, позивачка 15.04.1999 уклала з відповідачем шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №133, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду з позовом позивачка вказувала на те, що з вересня 2020 року вони проживають окремо, не підтримують сімейних відносин, стали чужими людьми і сім`я остаточно розпалась. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, наполягала на розірванні шлюбу.

Відповідач жодним чином не спростував факту розпаду сім`ї сторін, а також не надав будь-яких доказів про те, що ним протягом розгляду справи як судом першої, так і апеляційної інстанції вживалися будь-які заходи щодо збереження сім`ї, примирення сторін.

Також, суд враховує і те, що з моменту звернення позивачки з даним позовом до моменту постановлення даного судового рішення сторони мали достатньо часу для примирення, однак такого не відбулося, сторони не примирилися та ознаки такого процесу відсутні.

Колегія суддів вважає, що сім`я сторін фактично розпалась, сторони спільно не живуть, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру відновлення подружніх стосунків у позивачки немає.

Зважаючи на вказане, причинами розпаду сім`ї слід вважати різні погляди подружжя на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати.

Суд, також, враховує, що відповідно до положень статті 24 СК України примушування до шлюбу не допускається.

Окремо, апеляційний суд вважає, що незгода відповідача на розірвання шлюбу не може бути підставою для відмови в позові, оскільки це буде суперечити правам та інтересам позивачки, які гарантовані законом, норми якого вказані вище.

Однак, відповідач ОСОБА_2 не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, оскільки копія ухвали про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками та пам`ятка з процесуальними правами та обов`язками учасників справи, що надсилалися відповідачеві повернулися до суду «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідкою Укрпошти про причини повернення від 21.09.2023. Крім цього, він обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відомості про повернення до суду повістки про виклик відповідача до суду із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», не свідчать про відмову відповідача від одержання повістки чи про його не знаходження за адресою, повідомленою суду, що не є належним повідомленням про розгляд справи на цю дату. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 20червня 2018 року у справі №127/2871/16-ц, в якій вказано, що повернута повістка з причини «закінчення терміну зберігання» не є належними способом повідомлення позивача про розгляд справи, який в такому випадку відкладається. Вказана позиція слід вважати стосується і надіслання інших документів по справі у випадку розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Також, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Тому, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки відповідних документів із суду він не отримав та такі повернуті до суду «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується відповідною довідкою Укрпошти, про що йшлося.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.3, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 15 квітня 1999 року та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №133.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра