Справа № 562/4614/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у приміщенні Здолбунівського районного суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок протиправних дій працівників поліції,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Здолбунівський районний суд Рівненської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок протиправних дій працівників поліції.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16.11.2022 року у справі №562/1923/22 скасовано постанову серії БАВ № 358996 від 07.09.2022 року, яка винесена поліцейським, старшим лейтенантом Гуц Олександром Леонідовичем щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП закрито. Вказує, що старший лейтенант поліції, ОСОБА_3 , навмисно сфальсифікував відносно нього постанову серії БАВ № 358996 від 07.09.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУПАП, чим заподіяв йому матеріальну та моральну шкоду та спричинив моральні страждання. Стверджує, що поліцейський Гуц О.Л. створював на нього психологічний тиск замість того, щоб спокійно і згідно норм закону розглянути справу про адміністративне правопорушення, в якому він його звинуватив. Він лякав позивача тим, що затримає його і відвезе у районний відділ поліції для встановлення його особи. Це завдавало йому великих моральних страждань, він нервувався. В його голові промайнули думки про те, що поліцейський може застосувати проти нього фізичну силу, кайданки і від того в його душі появлявся страх за себе і своє здоров`я. Поліцейський погрожував йому тим, що складе на нього постанову за ч.1 ст.126 КУПАП, і це завдавало йому душевних страждань тому, що він може втратити свої грошові кошти через штраф, а жити за щось потрібно. Зазначає, що він отримав моральні страждання через те, що повинен був захищати себе і порушені його права, доводити свою невинуватість та доводити протиправність дій поліцейського. Просить суд стягнути з відповдача на його користь 1785 (одну тисячу сімсот вісімдесят п`ять) гривень матеріальної шкоди, які він витратив на підготовку для подачі позовної заяви, поїздки в суд, до сімейного лікаря та державного виконавця, а також просить стягнути 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

15.01.2024 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Рівненській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між закриттям справи про адміністративне правопорушення судом та діями працівників органів Національної поліції і психоемоційним станом позивача, що негативно відобразився на його здоров`ї. Позивачем не надано суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, а також не надано доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків із оточуючими, погіршення стану здоров`я у зв`язку із подіями. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. Вказує, що сам лише факт хвилювання позивача щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків. Вказує, що позивачем належними та допустимими доказами не доведений факт наявності втрат немайнового характеру, обставини за яких настали вимушені зміни в його житті, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача по справі, а також не обґрунтовані вимоги щодо розміру завданої моральної шкоди, тому позов є безпідставним та необґрунтованим. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції в Рівненській області в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, з підстав наведених у відзиві.

Представник Державної казначейської служби України в Рівненській області в судове засідання не з`явився. Надав суду письмові пояснення в яких вважає позовну заяву не обгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з недоведенням обставин, які підлягають обов`язковому з`ясуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16.11.2022 року у справі № 562/1923/22 скасовано постанову серії БАВ № 358996 від 07.09.2022 року, яка винесена поліцейським, старшим лейтенантом Гуц Олександром Леонідовичем щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП закрито. Рішення суду набрало законної сили 29.11.2022 року. Так в рішенні суду встановлено, що відповідач жодних доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови суду не надав. Наведені позивачем обставини відповідачем не були спростовані, тобто суду не було представлено жодних доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення.

Також відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, на підтвердження існування підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, постанови, отримання пояснень та інше).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зроблений висновок, що на підставі п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У переглянутій касаційним судом справі, підставою для відшкодування шкоди було закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суд зазначив, що це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення внаслідок відсутності його складу свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від його вини. Крім того, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що мало місце неправомірне накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, однак сума, яку позивач просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди є надто велика, і тому підлягає зменшенню до 1000,00 гривень.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про компенсацію матеріальної шкоди завданої внаслідок протиправних дій працівників поліції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.76, 78, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач вказує на те, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у понесених витратах на купівлю ліків в сумі 204,00 грн. та витратах на придбання пального в сумі 1581,00 грн., так як він власним транспортом їздив на судові засідання та у відділ ДВС.

В обґрунтування понесених витрат на купівлю пального позивачем надано суду лише проведений ним власний розрахунок витрат пального та копію скриншоту з телефону з застосунку «РRIDE», які суд вважає неналежними та недопустимими доказами на підтвердження вказаних обставин. Вказані докази жодним чином не стверджують необхідність нести витрати на пальне та саме у тій кількості.

Що стосується витрат на купівлю ліків, то позивачем надано суду чеки на придбання ліків 05 жовтня 2023 року, а притягнуто його до адміністративної відповідальності було 07.09.2022 року.

Крім того, суд зазначає, що процесуальні витрати, понесені, у іншому судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Такі витрати, розподіляються виключно за правилами відповідного судочинства. Таких висновків дійшла ВП ВС у постанові від 14.04.2020 року у справі N 925/1196/18. Отже, процесуальні витрати, понесені позивачем під час розгляду справи N 562/1923/22, не є шкодою, яка може бути відшкодована в порядку ст.11 ЦК України, оскільки не є об`єктивним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди.

За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана матеріальна шкода, а тому, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на проїзд та придбання ліків та відмову у їх задоволенні.

Оскільки позов задоволено частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 258, 263, 265, 268, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок протиправних дій працівників поліції - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 грн. (одна тисяча) грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскарженим в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Рівненській області, 33028, м.Рівне, вул.Хвильового,2, Рівненська область, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, 33028, м.Рівне, вул.Симона Петлюри, 13, Рівненська область, .

Суддя

Повний текст рішення суду виготовлено 11 березня 2024 року.