ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9138/24 Справа № 214/4378/24 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Корчистої О.І., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області області від 29 липня 2024 року, ухваленого суддею Ковтун Н.Г. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У травні 2024 року позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість у сумі 161 244,49 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що між Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 , 18.11.2022, укладено кредитний договір №. В результаті чого, 18.11.2022 ОСОБА_1 видано кредит у сумі 142 455,00 грн, зобов`язання за яким не виконуються і утворилася заборгованість станом на 03.03.2024 перед позивачем у розмірі 161 244,49 грн, яка складається з: 134 272,38 грн - заборгованість за кредитом; 13,75 грн - заборгованість процентами; 26 958,36 грн - заборгованість за комісією, для стягнення якої прийнято рішення звернутися до суду.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № від 18.11.2022, яка утворилась станом на 03.03.2024 у сумі 134 286 (сто тридцять чотири тисячі двісті вісімдесят шість) грн 13 коп, яка складається з: 134 272,38 грн - заборгованості за кредитом; 13,75 грн - заборгованості за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 2017 (дві тисячі сімнадцять) грн 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити Акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк» в задоволенні його позовних вимог та судові витрати по справі покласти на позивача.

При цьому, скаржник зазначає, що рішення не містить оцінки та мотивів відхилення аргументів відповідача щодо ОТР-підпису, що призвело до неправильного вирішення справи. Окрім того, судом не враховані обставини підписання Заяви, Паспорту споживчого кредиту та Публічної пропозиції. Оскаржуване судове рішення не містить оцінки та мотивів відхилення аргументів відповідача щодо ненадання грошових коштів в натурі, як істотної ознаки правочину позики. Вказує, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено укладення між сторонами кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.11.2022 між сторонами ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №, за умовами якого позивач надав відповідачу на 36 місяців споживчий кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 142 455,00 грн. на умовах процентної ставки 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%.

Вищевказані умови договору щодо тіла кредиту, відсотків та комісії зазначені у заяві № від 18.11.2022 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису (а.с.12-14).

Крім того зазначені умови були доведені до відома відповідача перед укладенням договору, про що свідчить паспорт споживчого кредиту від 18.11.2022, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису (а.с.15).

Заява, містить графік платежів із розміром платежу за розрахунковий період, комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Сума платежу за розрахунковий період становить 5952,06 грн щомісяця та 5951,99 грн останній платіж. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1994,37 грн щомісяця (а.с.12).

Кредитні кошти у розмірі 142 455,00 грн, відповідно до даної заяви, були перераховані на банківський рахунок відповідача, що підтверджується меморіальним ордером від 18.11.2022 №TR.61429882.65750.25578 (а.с.36).

Згідно наданої виписки/особовий рахунок з 18.11.2022 по 03.03.2024 ОСОБА_1 вбачається, що 18.11.2022 року відбулось зарахування коштів на картковий рахунок у сумі 142 455,00 грн (а.с.40-42).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором № від 18.11.2022 станом на 03.03.2024 становить 161 244,49 грн, з яких: заборгованість за кредитом 134 272,38 грн, заборгованість процентами 13,75 грн, заборгованість за комісією 26 958,36 грн (а.с.37-39).

Відповідачу ОСОБА_1 направлено письмову вимогу від 03.03.2024 про виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ» та погашення заборгованості по кредитному договору № від 18.11.2022 (а.с.31-32).

Оскільки відповідач допустив порушення прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги Банку в частині стягнення тіла кредиту та процентів за його користування, виходив з встановлених обставин справи, а саме з обізнаності відповідача з умовами кредитного договору та порушення останнім умов його виконання щодо сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом, тобто з обґрунтованості та доведеності цих позовних вимог.

Відмовляючи позивачу у стягненні комісії, суд першої інстанції виходив з того, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а відтак, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову доведеність позовних вимог та наявності підстав для часткового задоволення позову та не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_1 , викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно із ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено що що між Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 , 18.11.2022, укладено електронний кредитний договір № за умовами якого позивач надав відповідачу на 36 місяців споживчий кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 142 455,00 грн. на умовах процентної ставки 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%. Вищевказані умови договору щодо тіла кредиту, відсотків та комісії зазначені у заяві № від 18.11.2022 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем за допомогою електронного підпису (а.с.12-14).

Відповідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Надані позивачем докази, відповідачем не спростовані та суду не доведено належними та допустимими доказами, що останній спірний кредитний договір не укладав, кредитних коштів не отримував, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку кредитних коштів та процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає правильним та належним чином обґрунтованим.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом не оскаржується і у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіривши справу та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має , тому понесені відповідачем судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ним.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області області від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: