Провадження № 2/761/1738/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Дем`янчук С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

представника 3-ї особи Ольховської О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеого позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , 3-я особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач, інтереси якого представлені адвокатом Єрмаком О.В., звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: 1) зобов`язати відповідачку не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_8 ; 2) встановити наступний порядок спілкування позивача зі своїм сином ОСОБА_8 : кожну другу-четверту суботи-неділі місяця з 09.00 години суботи до 19.00 години неділі без місцем проживання батька без присутносі матері; по 1 (одному) календарному тижню під час зимових канікул і по один місяць під час літніх канікул, без присутності матері, у тому числі - з можливістю виїзду за межі міста проживання дитини, планування спільного з дитиною відпочинку, враховуючи при цьому стан його здоров`я, продовження часу відпочинку за бажанням дитини; на час збройного конфлікту в Україні: кожного вівторка, четверга з 18.00 до 19.30 години шляхом спілкування в менеджері Watsupp на номер відповідачки НОМЕР_1 та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Позов обґрунтовує тим, що вони з відповідачкою ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився спільний син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14.06.2022 року шлюб між ними було розірвано. В подальшому, позивач був змушений покинути територію України, у зв`язку з війною. Зазначає, що відповідачка також змінила місце проживання, при цьому не повідомивши позивачу місце проживання дитини. Після зміни місця перебування дитини відповідачкою, у батька виникли труднощі у спілкуванні з сином.

Враховуючи, що між сторонами існують суперечки щодо участі у вихованні та спілкуванні батька з сином, позивач неодноразово намагався знайти компроміс у вирішенні питання виховання дитини, що не призвело до жодних результатів. Крім того, позивач неодноразово звертався до Органу опіки та піклування, однак відповідачка ухилялась від бесід з співробітниками служби у справах дітей, відмовлялась їм повідомляти про дійсне місце перебування.

Позивач стверджує, що відповідачка продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, наміри врегулювати спір мирним шляхом не дають бажаного результату, внаслідок чого він змушений звернутися до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованогорозподілусудовоїсправиміжсуддямивід 27.10.2022вищевказана справа надійшла в провадженнясуддіСіромашенко Н.В .

Ухвалою судді від 01.11.2022 вищевказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі судді недоліків, які були усунені позивачем 27.12.2022.

Ухвалою судді від 18.01.2023 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено право відповідача на подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив.

12.04.2023 представниклм відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідачки просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідачка не здійснювала та не здійснює позивачу перешкод у спілкуванні з сином. Однак, у зв`язку з війною, внаслідок ракетних ризиків та загроз для життя і здоров`я, обстрілами в м. Києві, відповідачка разом з малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були вимушені змінити регіон проживання, та переїхали до Хмельницької області. Крім того, позивачу було відомо про те, що у м. Дунаївці Хмельницької області проживають родичі відповідачки та про вибір останньою вказаного населеного пункту для переїзду разом з дитиною в силу наведених вище обставин. Вказує, що позивач проживає за межами України. Крім того, відповідачка ніколи не ухилялась від спілкування зі співробітниками служби у справах дітей, не відмовлялась повідомляти позивача або співробітникам зазначеної служби місце перебування (проживання) дитини. Вказує, що позивач не вчиняв будь-яких дій, направлених на його спілкування з дитиною, не телефонував і не писа відповідачці, хоча номер телефону останньої позивачу відомий. Відповідачка не отримувала від позивача ані телефонних дзвінків, ані повідомлень, листів, у тому числі надісланих на електронну адресу відповідачки. Зазначає, що відповідачка ніколи не налаштовувала сина проти позивача, і тим більше не перешкоджала сину спілкуватися з власним батьком. Приблизно в червні 2021 позивач виїхав за межі України до Ізраїлю на весілля родички, втім не запропонував відповідачці з сином поїхати разом з ним. Після повернення позивача з вказаної подорожі, відповідачка ініціювала розмову з ним про мирне врегулювання завершення їхніх відносин, запропонувала різні варіанти участі позивача у вихованні сина, попонувала обговорити конкретні дні, коли позивач буде проводити час з сином. Однак, урегулювати дані питання з позивачем не вдалося, оскільки він не сприймав будь-які варіанти, запропоновані відповідачкою, наполягаючи на виконанні його побажань щодо часу, тривалості, місця зустрічей з сином. Вказує, що жодної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина позивач до листопаду 2022 не надавав. За наявною у відповідачки інформацією позивач покинув територію України ще у грудні 2022 року. Зазначає, що відповідачка не заперечує проти спілкування позивача з їхнім сином, проте зазначає, що твердження позивача про створення йому перешкод у цьому є безпідставними та не доведеними.

В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити з підстав зазначених в ньому, надали пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідачки у судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовмити в його задоволенні з підстав зазначених у відзиві.

Представник третьої особи у судовому засіданні зазначила на те, що органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок щодо способів участі позивача у вихованні дитини, який просила врахувати при вирішенні спору.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

З 21 жовтня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 07 квітня 2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження внесено запис за № 1377. У свідоцтві про народження дитини батьком записано ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_7 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року у справі № 761/32191/21 позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 07.09.2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 28.03.2023 № 4453, виданого приватним виконавцем Лановенко Л.О., заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_6 станом на 28.03.2023 року складає 69 198,18 грн..

Позивач посилався нак те, що зі своїм сином ОСОБА_8 фактично не спілкується. При цьому він зауважив на те, що відповідачка разом з дитиною вимушена була покинути територію України, у зв`язку зі збройною агресією за сторони РФ, оскільки це становило загрозу їх життю та здоров`ю. Однак, суду ним не було належних та допустимих доказів того, що відповідачем чиняться (чинилися) перепони в спілкуванні батька з сином.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 21 лютого 2024 року № 109-1119 (протокол засідання комісії від 06 грудня 2023 року № 25 та протокол засідання комісії від 14 лютого 2024 року № 15) Орган опіки та піклування районної в місті Києві державної адміністрації рекомендує суду визначити способи участі ОСОБА_6 у вихованні дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом спілкування з ним у такому порядку: онлайн зустрічі батька з дитиною повинні відбуватися щовівторка та щочетверга по 30 хвилин; в іншому форматі зустрічі повинні відбуватися за попередньою домовленістю з матір`ю та бажанням дитини.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За змістом статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до частини першої статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Положеннями статті 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року «Хант проти України» суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olssonv. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansenv. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також mutatismutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

В ході розгляду справи встановлено, що малолітня дитина проживає з матір`ю на території іншої держави, а саме Нова Зеландія, що не заперечувалося сторонами. З пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, слідує, що він позбавлений можливості навіщати сина; за номером телефона відповідачки, який ним зазначений в позові, зв`язок відсутній. Доказів відносно того, що вказаний номер телефону є актуальним і ОСОБА_7 ним користується суду також надано не було. Також суд зауважує на те, що при викладенні позовних вимог у разі можливого спілкування з сином в меседжері Watsupp позивачем не врахована суттєва різниця у часі між Україною та Новою Зеландією.

Таким чином, позивач, враховуючи його обізнаність про постійне проживання малолітнього сина за межами України, звертаючись з даним позовом, не конкретизував свої вимоги в частині зазначення конкретного часу побачень із дитиною, місце побачення з дитиною. Жодним чином не врахував, не зазначив яким чином та хто буде забезпечувати доставку малолітньої дитини для побачення із батьком, при цьому навіть, не враховуючи можливість матері дитини забезпечувати перевезення дитини для побачень із батьком на територію Грузії, де проживає позивач.

Окрім того, звертаючись з даним позовом, позивач не довів, що відповідачем йому чиняться перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку із недоведеністю порушення відповідачем прав позивача, як батька, щодо виховання дитини та права на спілкування з дитиною.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 19, 141, 150, 151, 153, 157-159 СК України, статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 142, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , 3-я особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення участі батька у вихованні дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко