Дата документу 15.02.2024Справа № 554/3640/23
Провадження № 2/554/1796/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого - судді Бугрія В.М., при секретарі судового засідання Янушкевіч К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, заподіяних внаслідок, системної бездіяльності Відділу поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

В обґрунтування позову зазначає, що факт системної бездіяльності ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили.

В свою чергу ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука в Полтавській області від 19.08.2022 справа № 537/1943/22, було зобов`язано ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області внести відомості, що викладені в заяві ОСОБА_1 від 04.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України. В подальшому ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області було розпочато досудове розслідування КП №0000387, порушеного за ст. 356 КК України. Станом на 26.04.2023 повідомлення про підозру представникам Українського товариства сліпих - не оголошено, обвинувальний акт до суду не направлено, що є порушенням розумних строків та прав і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку є основним принципом вказаної статті. 10.01.2023р. листом Управління дізнання Національної поліції України від 09.01.2023р. за вих. № 49/Г-835 було повідомлено, що за результатами досудового розслідування в кримінальному провадженні 30.11.2022 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000387, відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Не погоджуючись з незаконно прийнятим рішенням про закриття кримінального провадження № 0000387, працівниками ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області Гришин Ю.Ю. звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

В подальшому ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.03.2023 було скасовано постанову дізнавача СД ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Слюсар В.О. від 30.11.2022 про закриття кримінального провадження № 0000387 від 30.12.2022.

В ухвалі суду від 28.03.2023 вказано, що проаналізувавши оскаржувану постанову, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000387, слідчий суддя вважає, що дана постанова не містить обґрунтованих висновків про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення у співставленні з результатами проведених слідчих дій в ході досудового розслідування. Окрім того, при винесені оскаржуваної постанови дізнавач СД ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області Слюсар В.О. не посилається на жодний доказ, здобутий в ході досудового розслідування, який би міг спростовувати чи підтвердити наявність або відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Отже з матеріалів кримінального провадження № 0000387 вбачається, що під час проведення досудового розслідування не було проведено повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин даного кримінального правопорушення, що є прямою формою бездіяльності. Також, слідчим суддею встановлено, що в матеріалах справи відсутня заява потерпілого ОСОБА_1 про небажання проведення подальшого досудового розслідування, яка є підставою для закриття кримінального провадження. Отже, при винесені оскаржуваної постанови дізнавач СД ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області Слюсар В.О. безпідставно посилається на заяву потерпілого, яка відсутня в матеріалах кримінального провадження (так як ОСОБА_1 вказану заяву не писав та не подавав взагалі), що свідчить про фальсифікацію матеріалів досудового розслідування працівниками поліції та буде предметом дослідження в Європейському суді з прав людини.

З ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.10.2022 справа № 537/2686/22 ОСОБА_1 стало відомо, що прокурором Кременчуцької окружної прокуратури Косик Д.С. до судового засідання надана копія постанови про скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження від 20.10.2022, відповідно до якої постанову дізнавачки СД ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Слюсар В.О. про закриття кримінального провадження № 0000387 від 27.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України скасовано, як незаконну, що прямо свідчить про системну бездіяльність працівника ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

З огляду на ефективність, об`єктивність та всебічність досудового розслідування кримінального провадження № 0000387, вважає, що його розслідування - не відповідає вимозі ефективності, адже дізнавачу повідомлено ряд обставин та фактів, які в повній мірі викривають незаконність дій ОСОБА_2 , як представника Українського товариства сліпих, але станом на 26.04.2023 необхідні та достатні слідчі дії не проведені, що є неприпустимим фактом, адже ОСОБА_1 під час свого допиту детально надав свідчення по всім обставинам та усно звертав увагу на ряд фактів. Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000387 дізнавачем не здійснювалось досудове розслідування належним чином, адже ряд обставин, які повідомив ОСОБА_1 , залишились поза увагою та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст.92 КПК України.

Незаконність дій та бездіяльності дізнавача щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 0000387 беззаперечно підтверджено ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21.10.2022, справа № 537/2686/22 та ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28.03.2023, справа № 537/153/23. Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні №0000387 дізнавачем не здійснювалось досудове розслідування належним чином, адже ряд обставин, які повідомив, залишились поза увагою та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст.92 КПК України. Незаконність дій та бездіяльності дізнавача щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 0000387 беззаперечно підтверджено, ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21.10.2022, справа № 537/2686/22 та ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28.03.2023, справа № 537/153/23. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 29.06.2022 справа № 537/1345/22, було зобов`язано ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП внести відомості, що викладені в заяві ОСОБА_1 від 19.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.214 КПК України. В подальшому ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області було розпочато досудове розслідування КП № 0000284 порушеного за ч. 1 ст. 358 КК України. Станом на 26.04.2023 повідомлення про підозру представникам Українського товариства сліпих не оголошено, обвинувальний акт до суду не направлено, що є порушенням розумних строків та прав і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку є основним принципом вказаної статті.

Листом відділу дізнання ГУНП в Полтавській області від 03.04.2023 за вих. № 44/ГР-66/КЦ повідомлено, що сектором дізнання відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області проводилось досудове розслідування кримінального провадження № 0000284 від 02.07.2022, розпочатого за фактом підроблення акту щодо результатів виконання пункту 5 Постанови Центрального правління Українського товариства сліпих від 12.10.2021 №02-04 «Про призначення в.о. директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих Січевського В.С.» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України.

На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено. Сектором дізнання відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області 20.03.2023 у кримінальному провадженні № 0000284 прийнято рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Не погоджуючись з незаконно прийнятим рішенням про закриття кримінального провадження № 0000284, працівниками ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області Гришин Ю.Ю. звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19.04.2023 справа № 537/1409/23, скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження задоволено. Скасовано постанову дізнавача СД ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Слюсар В.О. від 20.03.2023 про закриття кримінального провадження № 0000284 від 02.07.2022.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області встановлено, що проаналізувавши оскаржувану постанову, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000284, слідчий суддя вважає, що дана постанова не містить обґрунтованих висновків про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення у співставленні з результатами проведених слідчих дій в ході досудового розслідування. Окрім того, при винесені оскаржуваної постанови дізнавач СД ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області Слюсар В.О. не посилається на жодний доказ, здобутий в ході досудового розслідування, який би міг спростовувати чи підтвердити наявність або відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Отже, з матеріалів кримінального провадження №0000284 вбачається, що під час проведення досудового розслідування не було проведено повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин даного кримінального правопорушення, що свідчить про бездіяльність. Незаконність дій та бездіяльності дізнавача щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження №0000284 беззаперечно підтверджено ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19.04.2023, справа № 537/1409/23. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави 31.10.2022 справа №554/11490/22, було зобов`язано уповноважену особу ГУНП в Полтавській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.10.2022 у відповідності до ст. 214 КПК України. В подальшому ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області було розпочато досудове розслідування КП № 0000527 порушене за ст. 356 КК України. Станом на 26.04.2023 повідомлення про підозру представникам Українського товариства сліпих - не оголошено, обвинувальний акт до суду не направлено, що є порушенням розумних строків та прав і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку є основний принцип вказаної статті.

Листом відділу дізнання ГУНП в Полтавській області від 02.04.2023 за вих. № 44/ГР-58/КЦ повідомлено, що сектором дізнання відділення поліції №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області проводилось досудове розслідування кримінального провадження № 0000527 від 02.12.2022, розпочатого за фактом можливого складання та незаконного видання акту за результатами перевірки Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих від 22.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено. Сектором дізнання відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області 31.03.2023 у кримінальному провадженні №0000527 прийнято рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Не погоджуючись з незаконно прийнятим рішенням про закриття кримінального провадження № 0000527 працівниками ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області Гришин Ю.Ю. звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19.04.2023 справа № 537/1397/23, скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження задоволено. Скасовано постанову старшого дізнавача СД ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Горбулі О.О. від 31.03.2023 про закриття кримінального провадження № 0000527 від 02.12.2022. В свою чергу ухвалою від 19.04.2023 справа № 537/1397/23, Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області встановлено, що проаналізувавши оскаржувану постанову, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000527, слідчий суддя вважає, що дана постанова не містить обґрунтованих висновків про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення у співставленні з результатами проведених слідчих дій в ході досудового розслідування. При винесені оскаржуваної постанови старший дізнавач СД ВП № 1 КРУП ГУНП в Полтавській області Горбуля О.О. не посилається на жодний доказ, здобутий в ході досудового розслідування, який би міг спростовувати чи підтвердити наявність або відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Отже, з матеріалів кримінального провадження № 0000527 вбачається, що під час проведення досудового розслідування не було проведено повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин даного кримінального правопорушення, що є відкритою бездіяльністю органу досудового розслідування.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23.11.2022, справа № 537/3197/22, зобов`язано ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП внести відомості, що викладені в заяві ОСОБА_1 від 12.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України. В подальшому ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області було розпочато досудове розслідування КП № 0000533 порушеного за ст. 175 КК України. Станом на 26.04.2023 повідомлення про підозру представникам Українського товариства сліпих не оголошено, обвинувальний акт до суду не направлено, що є порушенням розумних строків та прав і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку є основним принципом вказаної статті. Листом ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області за вих. №1845/115/108/07-2023 від 07.04.2023 повідомлено, що старшим дізнавачем СД ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції Горбуля О. було закрито кримінальне провадження № 0000533 від 08.12.2022. Не погоджуючись з незаконно прийнятим рішенням про закриття кримінального провадження № 30000533, працівниками ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області Гришин Ю.Ю. звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19.04.2023, справа № 537/1383/23, скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження задоволено. Скасовано постанову старшого дізнавача СД ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Горбулі О.О. від 05.04.2023 про закриття кримінального провадження № 0000533 від 08.12.2022. В свою чергу ухвалою від 19.04.2023, справа № 537/1397/23, Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області встановлено, що проаналізувавши оскаржувану постанову, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000533, слідчий суддя вважає, що дана постанова не містить обґрунтованих висновків про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення у співставленні з результатами проведених слідчих дій в ході досудового розслідування. При винесені оскаржуваної постанови старший дізнавач СД ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області Горбуля О.О. не посилається на жодний доказ, здобутий в ході досудового розслідування, який би міг спростовувати чи підтвердити наявність або відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України, що є відкритою бездіяльністю. З матеріалів кримінального провадження № 0000533 вбачається, що під час проведення досудового розслідування не було проведено повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин даного кримінального правопорушення, що є беззаперечним фактом бездіяльності.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23.11.2022 справа № 537/3196/22, зобов`язано ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП внести відомості, що викладені в заяві ОСОБА_1 від 13.11.2022 до ЄРДР в порядку ст. 214 КПК України. В подальшому ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області було розпочато досудове розслідування КП № 30000532, порушеного за ст. 356 КК України. Станом на 26.04.2023 повідомлення про підозру представникам Українського товариства сліпих не оголошено, обвинувальний акт до суду не направлено, що є порушенням розумних строків та прав і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку є основним принципом вказаної статті. Листом відділу дізнання ГУНП в Полтавській області від 31.03.2023 за вих. № 44/ГР-64/покц повідомлено, що сектором дізнання відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000532 від 08.12.2022, розпочатому за фактом неправомірних дій директора бази відпочинку «Альбатрос» та працівників Кременчуцького УВП УТОС за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено. Сектором дізнання відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області 29.03.2023 у кримінальному провадженню № 0000532 прийнято рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Не погоджуючись з незаконно прийнятим рішенням про закриття кримінального провадження № 30000532, працівниками ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області Гришин Ю.Ю. звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. В подальшому ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.04.2023, справа № 537/1408/23, скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження задоволено. Скасовано постанову старшого дізнавача СД ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Горбулі О.О. від 29.03.2023 про закриття кримінального провадження № 0000532 від 08.12.2022. В ухвалі суду від 28.03.2023 вказано, що проаналізувавши оскаржувану постанову, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000532, слідчий суддя вважає, що дана постанова не містить обґрунтованих висновків про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення у співставленні з результатами проведених слідчих дій в ході досудового розслідування. При винесені оскаржуваної постанови старший дізнавач СД ВП № 1 КРУП ГУНП в Полтавській області Горбуля О.О. не посилається на жодний доказ, здобутий в ході досудового розслідування, який би міг спростовувати чи підтвердити наявність або відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. З матеріалів кримінального провадження № 0000532 вбачається, що під час проведення досудового розслідування не було проведено повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин даного кримінального правопорушення, що є доказом бездіяльності. Внаслідок незаконних дій працівників ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області позивач ОСОБА_1 був вимушений відстоювати у судових засіданнях (понад 10 засідань суду), свої порушені права та інтереси, направляти певну кількість звернень (понад 100 штук), а відтак позивачу ОСОБА_1 завдано моральних збитків на суму 1000000 (один мільйон) гривень, адже ряд кримінальних проваджень було незаконно закрито без встановлення всіх обставин скоєння злочинів.

Ухвалою суду від 18.04.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позивач надав заяву про розгляд справи без участі, позов підтримує з підстав зазначених у позові.

30 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ГУНП у Полтавській області., в якому зазначили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями чи бездіяльністю посадових особіб ГУНП в Полтавській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Відповідно до п. 9 Постанови №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, вказана норма встановлює повноваження суду щодо визначення розміру моральної шкоди. Однак, слід враховувати те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином, позивачем не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування. Із доданих до позову документів вбачається, що наразі відсутнє судове рішення про неправомірність дій органу досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000387, №0000284, №0000527, №0000533, №0000532. Фактично у своїх ухвалах стосовно скасування постанов дізнавача про закриття кримінальних проваджень суд констатував хід досудового розслідування y кримінальних провадженнях №0000387, №0000284, №0000527, №0000533, №0000532.

Таким чином, не встановлення рішенням протиправності дій, бездіяльності або незаконності рішень конкретного державного органу, причинно-наслідкового зв?язку, а також вини, не утворює правових підстав для відшкодування шкоди. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

15 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача Державної казначейської служби України, в якому зазначили, що відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011 та Бюджетного кодексу України Казначейство України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є державним органом та самостійною юридичною особою, має самостійні кошториси видатків, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, а не Державного бюджету України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності Державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст. 2 ЦК України). Згідно зі статтями 170, 176 Цивільного кодексу України Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій при здійсненні ними своїх повноважень, рівно як державні органи не відповідають по зобов`язаннях Держави. Тобто, Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди Державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року в справі № 910/23967/16).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб?єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на Державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явиш. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних. психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова ВС КЦС від 22.11.2018 у справі № 158/2689/16-ц).

Тобто, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач обґрунтовує свої вимоги бездіяльністю органу досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000387, №0000284, №0000527, №0000533, №0000532.

Листами управління дізнання Національної поліції України було повідомлено заявнику, що за результатами досудового розслідування в кримінальних провадженнях №0000387, №0000284, №0000527, №0000533, №0000532 прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Ухвалами суду скасовано постанови дізнавача про закриття кримінальних проваджень №0000387, №0000284, №0000527, №0000533, №0000532.

Як порушення, так і закриття вказаних кримінальних проваджень відбувалось у спосіб, передбачений прямо КПК України. Оцінка доказів кожного окремого кримінального провадження щодо можливості повідомлення комусь про підозру і направлення його до суду не є предметом розгляду цієї справи.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначено приписами глави 26 КПК України.

Положеннями п.1 ч.1 ст.303 КПК України визначено право заявника, потерпілого, підозрюваного подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора подаються впродовж десяти днів після їх ухвалення чи вчинення, що передбачено ч.1 ст.304 КПК України. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання її копії.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора в процесі досудового розслідування виноситься ухвала згідно з правилами ст.307 КПК України. Така ухвала слідчого судді може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову в задоволенні скарги.

Надані позивачем матеріали не містять доказів, із яких вбачалося, що у встановленому законодавством порядку дії або бездіяльність посадових осіб ГУНП в Полтавській області визнавались неправомірними, Державної казначейської служби України, а відтак відсутні підстави для висновку про доведеність відповідних тверджень позивача.

Протиправність дій слідчих не є предметом розгляду даної справи та взагалі не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №236/893/17 зазначено, що вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №641/8857/17 зазначено, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами протиправності дій працівників прокуратури Харківської області щодо нього.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №345/4225/18).

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах підлягає задоволенню позов про відшкодування шкоди, якщо: шкода завдана у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, зокрема у випадку незаконного перебування під слідством (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №552/1021/16-ц) незаконного обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №236/893/17), незаконного позбавлення волі (постанова Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №516/143/15-ц); вилучене у позивача майно повністю (постанови Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №569/4199/15-ц, від 29.01.2020 у справі №201/18305/17-ц) або частково втрачено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17) органом відповідальним за його схоронність. У даному випадку шкода відшкодовується у розмірі фактично втраченого майна.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад правопорушення, є підставою для відмови у позові.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

До даних правовідносин позивачем безпідставно застосовано ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки зазначений Закон містить виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди до якого розслідування кримінального провадження та скасування судом постанов слідчого про його закриття не відноситься. Також, зазначений Закон не застосовується для розрахунку відшкодування моральної шкоди з інших, ніж передбачених ним підстав.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування моральної шкоди відносяться до деліктних зобов`язань.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.

Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Так, свої вимоги позивач обґрунтовує винесенням слідчим суддею на підставі його скарг ухвали про скасування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження, але це є прямо передбаченим способом діяльності суду в подібних справах, і така діяльність передбачена КПК України і є законною.

Водночас, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із змісту ухвал суду не вбачається встановлення вчинення саме відповідачем у справі ГУНП в Полтавській області та будь-якими іншими особами неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивача та наявності вини, натомість вони діяли в спосіб, прямо передбачений Законом.

З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ.

Також, із положень ч. 2 ст. 307 КПК України вбачається - ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Тобто процедура розгляду скарги та форма прийнятого слідчим суддею рішення не передбачає встановлення у ньому протиправності поведінки та вини органу досудового розслідування (елементів (складових) деліктної відповідальності).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю працівниками ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України, ніяким чином не мотивуючи заподіяння йому шкоди саме в такому значному розмірі, не надаючи зовсім ніяких розрахунків і відповідно доказів заподіяння шкоди саме в такому розмірі.

Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011 та Бюджетного кодексу України Казначейство України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є державним органом та самостійною юридичною особою, має самостійні кошториси видатків, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, а не Державного бюджету України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності Державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст. 2 ЦК України). Згідно зі статтями 170, 176 Цивільного кодексу України Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій при здійсненні ними своїх повноважень, рівно як державні органи не відповідають по зобов`язаннях Держави. Тобто, Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди Державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року в справі № 910/23967/16).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб?єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на Державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явиш. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних. психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова ВС КЦС від 22.11.2018 у справі № 158/2689/16-ц).

Тобто, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на бездіяльність дізнавачів. Проте відповідне рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органів під час досудового розслідування не приймалось компетентними органами.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди саме в зазначеному розмірі, який є, доречі, значним.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 1000000 гривень.

З огляду на зазначене, необґрунтованими є посилання ОСОБА_1 на те, що сам факт винесення ухвал слідчим суддею, його звернення до різних установ є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки це було правом позивача та законною реакцією Державних органів на його звернення в спосіб, прямо передбачений Законом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої працівниками ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України.

Керуючись ст.ст. 12, 81,130,131, 141, 212, 229, 263, 354, 430 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження - 36014, місто Полтава, вулиця Пушкіна, будинок №83, ;

Відповідач: Державна казначейська служба України, адреса: м.Київ, вул.Бастіонна, 6, Код .

Суддя В.М.Бугрій