ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ "Дебт Форс" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй стало відомо, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було видано виконавчий напис № 206790 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за договором 0048/002/09-PR від 23 грудня 2011 року у загальному розмірі 38 143,91 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем Канцедалом О.О. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. В подальшому стягувача ТОВ "Вердикт Капітал" було змінено на ТОВ "Дебт Форс". Позивач зазначає, що вчинення вищезгаданого виконавчого напису здійснено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», положень актів цивільного законодавства України, якими врегульовані питання про вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак є таким, що не підлягає виконанню. Таким чином позивач просить суд визнати вчинений виконавчий напис недійсним. Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача кошти у розмірі 1600,00 грн, які були стягнуті із ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом. Також позивач просить суд стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року цивільну справу № 753/19097/24 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично передано судді 3 жовтня 2024 року.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року було задоволено заяву про забезпечення позову у справі, яка була подана разом з позовною заявою, та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 206790 від 22 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., що здійснюється в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 приватним виконавцем виконавчого округу Шарковим О.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" заборгованості на загальну суму 38 143,91 грн.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог обгрунтовуючи свою позицію наступним. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав чи обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло раніше у стягувача. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими документами згідно з якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За таких умов нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Окрім того, позивач не надає суду будь-яких доказів, які би свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Підстав для твердження про те, що стягувачем неправомірно здійснено дії щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса, є безпідставними. Щодо вимоги позивача про стягнення коштів у розмір 1600,00 грн, відповідач зазначає, що набув статусу стягувача у даному виконавчому провадженні 13 червня 2024 року на підставі ухвали суду від 15 квітня 2024 року про заміну сторони виконавчого провадження з ТОВ «Вердикт-Капітал» на ТОВ «Дебт Форс». Відповідач наголошує, що ним не було отримано жодних коштів у рамках виконавчого провадження, матеріали справи також доказів зарахування коштів не містять, а тому зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Разом із відзивом відповідачем було подано до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому відповідач зазначив, що належними та допустимими доказами понесення витрат на надання правової допомоги є договір про надання правової допомоги, акт здачі-приймання наданих послуг та копія квитанції до прибуткового касового ордера про сплату адвокату винагороди. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат е підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідач зазначає, що згідно платіжної інструкції, яка міститься у матеріалах справи, платником зазначено особу ОСОБА_2 , яка не має жодного відношення до даної справи, тобто особисто позивач ОСОБА_1 не понесла жодних витрат пов`язаних із розглядом справи. Окрім того, відповідач зазначає, що вказані кошти перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_3 , а не на рахунок адвоката, як цього вимагає закон. Також відповідач звертає увагу, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та є справою незначної складності, а тому заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн є завищеними.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відповіді на відзив.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до копії виконавчого напису від 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 206790, за яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є стягувачем, заборгованість за кредитним договором № 0048/002/09-PR від 23 грудня 2011 року. Строк, за який проводиться стягнення: з 29 січня 2019 року по 26 травня 2021 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника - 38 143,91 грн.

Виконавчий напис містить інформацію про те, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № 0048/002/09-PR від 23 грудня 2011 року, укладеним між нею та АТ "Укрсоцбанк", правонаступником прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року є ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", в свою чергу, правонаступником якого на підставі договору факторингу № 29-01/19/1 від 29 січня 2019 року є ТОВ "Вердикт Капітал".

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. постановою від 10 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису від 22 червня 2021 року № 206790, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації.

13 червня 2024 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 було винесено постанову про зміну сторони виконавчого провадження з ТОВ "Вердикт Капітал" на його правонаступника - ТОВ "Дебт Форс".

Відповідно до пункту 1 частин другої, шостої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі статтею 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до пунктів 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано, на підставі яких документів останній було вчинено.

Позивачем до позовної заяви додано копію кредитного договору, з якої вбачається, що договір не був нотаріально посвідчений.

Загальна сума, що підлягає стягненню у вчиненому спірному виконавчому написі вказана у розмірі 38 143, 91 грн.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили вищевказаною постановою.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, не повідомлено боржника про вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості, а також не враховано, що кредитний договір, за яким позивачка отримала в борг кошти, не був нотаріально посвідчений.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача коштів у розмірі 1600,00 грн, суд зазначає наступне.

Представником позивача у позовні заяві було зазначено, що адвокатом на адресу приватного виконавця було скеровано запит, у якому він просив надати інформацію щодо того, яку суму грошових коштів було стягнуто з ОСОБА_1 з моменту відкриття виконавчого провадження, у якому також просив надати підтверджуючі документи щодо списання коштів з ОСОБА_1 . Адвокат зазначив, що після отримання відповіді на запит суду будуть надані докази на підтвердження стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 1600,00 грн у рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом.

Відповідно до копії вказаного адвокатського запиту, який міститься у матеріалах справи, надісланий приватному виконавцю він був 09 вересня 2024 року, провадження у справі відкрито було 04 жовтня 2024 року. Станом на день ухвалення рішення у справі адвокатом так і не було надано суду доказів стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 1600,00 грн у рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом.

Відповідачем у відзиві також спростовувався факт зарахування коштів на його рахунок

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» коштів у розмірі 1600,00 грн у рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом, у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Разом з тим представник позивача просив стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до пункту 1 договору про надання правничої допомоги від 09 вересня 2024 року, укладеного між адвокатом Кишенею В.С. та ОСОБА_1 , вбачається, що адвокат приймає на себе обов`язок надати правничу допомогу клієнту у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису № 206790 від 22 червня 2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Пунктом 2 договору визначено, що адвокат та клієнт погодили наступні види та вартість правничої допомоги: складання позовної заяви - 8000,00 грн

Згідно акту №1 прийому передачі наданих послуг від 09 вересня 2024 року, адвокат Кишеня В.С. надав, а клієнт ОСОБА_1 отримала наступні послуги: складання позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису № 206790 від 22 червня 2021 року таким, що не підлягає виконанню (вартість послуги 8000,00 грн).

Відповідно до копії платіжної інструкції від 27 вересня 2024 року вбачається, що на рахунок ОСОБА_3 було перераховано кошти у розмірі 8000,00 грн, де у призначенні платежу зазначено: « оплата від ОСОБА_1 згідно договору про надання правової допомоги від 09.09.2024 року за складання позовної заяви ТОВ «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису №206790 від 22.06.2021 таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за виконавчим написом.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вказана платіжна інструкція не підтверджує факту перерахування коштів ОСОБА_1 саме адвокату Кишені В.С., оскільки платником вказана ОСОБА_2 та кошти перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_3 , оскільки у призначенні платежу по даній платіжній інструкції чітко зазначено призначення платежу: «оплата від ОСОБА_1 згідно договору про надання правової допомоги від 9.09.2024 року за складання позовної заяви до ТОВ «ДЕБТ Форс» про визнання виконавчого напису № 206790 від 22 червня 2021 року таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнуто за виконавчим написом» та до позовної заяви долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане ОСОБА_3 .

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн є завищеними.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, підстави та предмет позову, зміст поданої позовної заяви, докази, долучені до неї, з огляду на те, що існує значна установлена практика щодо розгляду аналогічних спорів, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, з огляду на заяву представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволення у розмірі 4000 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1816,80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, ст. ст. 589, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, ст. ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 206790, про стягнення з ОСОБА_1 , коштів у загальній сумі 38 143, 91 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" на користь держави судовий збір у розмірі 1816,80 грн та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

В іншій позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, літ 2а, оф.602.

Суддя К.В.Шаповалова