Справа № 463/3643/23 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/3684/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Лук`янович А.П.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2015 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , у період спільного проживання у них народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, його визнано батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка позбавляє його можливості спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні, не повідомляє його про те, коли він може побачити сина, не відповідає на його дзвінки, а на вимогу визначити графік побачень з дитини з батьком не реагує. Зазначає, що розпорядженням органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 212 від 10 серпня 2022 року йому встановлено графік побачень з сином кожну першу та третю суботу з 14:00 год. до 19:00 год., кожну другу та четверту неділю з 14:00 год. до 19:00 год., однак відповідача ухиляється від виконання встановленого графіку побачень. Вважає, що перешкоди у спілкуванні з сином порушують не тільки його права, як батька, але й права дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості. З наведених підстав просить зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити порядок його участі у спілкуванні з його сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши йому наступний графік побачень з сином: кожна перша та третя субота місяця з 14:00 год. до 19:00 год., кожна друга та четверта неділя з 14:00 год. до 19:00 год., кожна середа місяця з 16:00 год. до 21:00 год., на період його відпусток визначити місце перебування сина за його адресою: АДРЕСА_1 , встановити що вибір дошкільних та шкільних навчальних закладів та інших позашкільних гуртків та секцій та їх відвідування здійснюються за письмовим погодженням батька.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено ОСОБА_1 наступний графік побачень з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

перші три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили:

- перша і третя субота місяця з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері;

- друга і четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері;

- друга і четверта середа місяця з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. у присутності матері.

Після спливу трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили:

- перша і третя субота місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері;

- друга і четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері;

- друга і четверта середа місяця з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. без присутності матері.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а з оглянутих відеозаписів побачень позивача з сином вбачається, що ОСОБА_5 категорично заперечує щодо спілкування з батьком, що не враховано судом першої інстанції. Зазначає, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі і стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Вказує що позивач не надав належних та допустимих доказів чинення нею перешкод його участі у вихованні сина. Вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні дитини суперечить інтересам дитини, оскільки психолог рекомендував забезпечити дитині спокійні умови проживання, уникати стресових ситуацій, а при прийнятті рішення, чи бачитися дитині з батьком, слід враховувати думку дитини, зважаючи на те, що при згадці про відвідини батька у дитини спостерігається яскрава реакція страху. На її думку, відновлення відносин між позивачем та ОСОБА_6 , можливе не при примусовому зобов`язанні дитини проводити час з ОСОБА_1 , а при усвідомленні дитиною зміни ставлення до нього зі сторони позивача. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржила ОСОБА_3 , а відтак законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка чинять перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з малолітнім сином, ОСОБА_5 , 2017 р.н., а тому, частково беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, визначив дні побачень батька з сином для участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, в тому числі і без участі матері, а також, крім днів побачень, запропонованих органом опіки та піклування, визначив днем побачень другу і четверту середу місяця.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 .

Батьківство ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_5 визнано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04.11.2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.03.2023 року.

Судом першої інстанції з пояснень сторін встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, чого сторони не оспорюють і що відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 212 від 10.08.2022 року «Про встановлення днів побачень ОСОБА_1 із сином ОСОБА_5 » позивачу встановлено графік побачень з сином, а саме у першу та третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що матір дитини, ОСОБА_3 не виконує розпорядження, яким йому визначено дні побачень з сином, чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином.

Заперечуючи такі доводи позивача, ОСОБА_3 , її представник покликалися на те, що матір дитини не чинить перешкод у спілкуванні сина з батьком, син не має бажання спілкуватися з батьком, якого не знає, вважає позивача чужою для нього людиною.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною, контакт з дитиною тощо.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами першою - третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07.08.1996 року у справі «Йогансен проти Норвегії»).

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути враховані інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Встановивши обставини справи, суд дійшов вірного висновку, що між сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні з сином, ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції, з оглянутих в судовому засіданні відеозаписів обставин зустрічі батька з сином, встановив, що побачення позивача з сином супроводжується конфліктами між сторонами, які не приховують своїх неприязних відносин, дитина у присутності матері категорично відмовляється від зустрічей з батьком, а також заперечує можливість будь-яких побачень з ним, інколи спілкування відбувається при зачинених вхідних дверях.

Задовольняючи позовну вимогу про усунення позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною, суд виходив з того, що відповідач фактично самоусунулась від вчинення нею дій, направлених на встановлення контакту між батьком та сином та керуючись виключно позицією сина про небажання бачитись з батьком відмовляється відчиняти останньому двері та фактично своєю бездіяльністю створює перешкоди у спілкуванні з сином.

Суд вважав доведеним факт існування у позивача перешкод у спілкуванні з сином, внаслідок чого питання про його участь у спілкуванні та вихованні сина підлягає вирішенню судом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не погодився з доводами ОСОБА_3 про те, що нею не чиняться перешкоди у спілкуванні батька з сином.

Такий висновок суду першої інстанції не спростований також доводами апеляційної скарги.

Зокрема, у розмінні частини третьої статті 157 СК України під перешкодами у спілкуванні з дитиною слід розуміти будь-яку форму активної чи пасивної поведінки, яка унеможливлює контакт з дитиною.

Під час розгляду цивільної справи № 686/14512/17 (постанова від 15.10.2018 року) Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що небажання дитини спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження батька у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею.

Такий підхід також відповідає практиці ЄСПЛ, який зазначає, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку (див. рішення у справі «Вихованок проти України», заява № 12962/19, пункт 32, від 07.10.2021 року).

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення взяв до уваги відсутність обставин, що би свідчили про вкрай негативну соціальну характеристику позивача, відсутність доказів про наявність у позивача шкідливих звичок, які могли б негативно вплинути на дитину. Навпаки, як встановлено судом першої інстанції, позивач працює та отримує доходи, має постійне місце проживання, суд врахував те, що бажання батька приймати участь у спілкуванні та вихованні сина також характеризує його з позитивної сторони.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно зазначив, що небажання дитини спілкуватись з батьком обумовлено саме неприязними відносинами між сторонами, оскільки під час судового розгляду не було встановлено факту чинення позивачем протиправних дій відносно свого сина, випадків насильства чи жорстокого поводження з дитиною, а доводи відповідача про те, що позивач негативно впливає на дитину, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами доказами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги поведінку батька, спрямовану на участь у вихованні та житті сина, та доведеність факту перешкоджання батькові у спілкуванні з сином.

Такі висновки суду апелянтом не спростовані.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції частково врахував висновок Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 19.09.2023 року, згідно з яким комісія рекомендувала встановити ОСОБА_1 графік побачень з сином, а саме, у першу та третю суботу місяця та у другу і четверту неділю місяця з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері, зазначивши в оскаржуваному рішенні чому не в повній мірі погоджується з висновком органу опіки та піклування.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції не в повній мірі погодився з висновком органу опіки та піклування, а саме, висновку про те, що побачення батька з сином повинні відбуватися лише в присутності матері, та дійшов висновку про те, що побачення батька з сином протягом трьох місяців мають відбуватися в присутності матері, а в подальшому без присутності матері, і окрім цього визначив ще один спілкування та побачення батька з сином друга і четверта середа місяця.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні обґрунтував те, чому не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо зустрічей батька з сином в присутності матері, зазначивши те, що комісія з питань захисту прав дитини не в повній мірі врахувала інтереси дитини та не взяла до уваги ту обставину, що саме неприязні відносини між сторонами перешкоджають встановити контакт між батьком та сином; на думку суду, при наданні висновку орган опіки в повній мірі приділив першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини і по факту, висновок про доцільність встановлення побачень у присутності матері побудований виключно на основі думки дитини і не має опису того, яким чином комісія вивчала і оцінювала найкращі інтереси дитини і яка увага була їм надана при ухваленні саме такого рішення.

Тому враховуючи чоловічу стать малолітнього, його вік, особливості розвитку хлопчиків в такому віці, режим дня дитини та стан здоров`я, беручи до уваги відсутність між позивачем та сином психологічного зв`язку і одночасно констатуючи факт неприязних відносин між сторонами, суд вважав, що графік побачень позивача з сином слід встановити як у присутності матері, так і без її присутності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції покликався на висновки Верховного Суду, висловлені у справі № 754/9026/16-ц (постанова від 23.06.2020 року), згідно з якими, якщо між дитиною та батьком немає психологічного зв`язку і дитина з огляду на її вік і тривале проживання з матір`ю повноцінно не сприймає його як батька, зустрічі батька з дитиною доцільно розпочати проводити у присутності матері.

Водночас, в іншій справі № 176/1955/20 (постанова від 30.09.2021 року), Верховний Суд також висловився про те, що суд призначає зустрічі малолітніх дітей з батьком без присутності матері, якщо між батьками виникають конфлікти при дітях під час зустрічей за участю матері, що перешкоджає налагодити контакт батька з дітьми й негативно впливає на психологічний та емоційний стан дітей.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що у даній справі між батьком і сином відсутній психологічний зв`язок і одночасно, між батьками існують неприязні відносини, що з одного боку свідчить про необхідність встановлення побачень у присутності матері, а з іншого - без її участі, а тому вирішив встановити ОСОБА_1 наступний графік побачень з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

перші три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили:

- перша і третя субота місяця з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері;

- друга і четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері;

- друга і четверта середа місяця з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. у присутності матері.

Після спливу трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили:

- перша і третя субота місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері;

- друга і четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері;

- друга і четверта середа місяця з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. без присутності матері.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з визначеним судом графіком побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином, ОСОБА_7 , а саме, щодо побачень у другу і четверту середу місяця, а також побачень у першу і третю суботу місяця та побачень у другу і четверту неділю місяця у присутності матері.

Судом першої інстанції встановлено, що між батьками малолітнього ОСОБА_5 , 2017 р.н., ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існують конфліктні відносини, конфлікти виникають і в присутності малолітнього сина, з пояснень сторін, їх представників для суду є зрозумілим те, що сторони з`ясовують відносини між собою в присутності сина, що негативно впливає на психологічний та емоційний стан дитини, проживаючи постійно з матір`ю та відчуваючи до неї більшу любов та прихильність, дитина віддає перевагу матері, що, на думку суду, перешкоджатиме налагодити контакт батька з сином.

Наявність конфлікту, неприязних відносин між батьками дитини, чого сторони та їх представники не заперечували в суді апеляційної інстанції, можливість з`ясування відносин в присутності дитини під час побачень ОСОБА_1 з сином ОСОБА_8 , за умови присутності матері дитини, ОСОБА_3 при таких побаченнях, буде негативно впливати на психологічний та емоційний стан дитини, що не відповідатиме інтересам дитини.

На думку колегії суддів присутність матері під час побачень та спілкування позивача з сином не є доцільною за наявності встановлених неприязних стосунків між позивачем та відповідачкою.

За вищенаведеного, з врахуванням конфліктних, неприязних відносин між батьками малолітнього сина сторін, колегія суддів не погоджується з висновком органу опіки піклування про зустрічі малолітнього сина з батьком лише у присутності матері та вважає, що проведення зустрічей батька з сином виключно у присутності матері є необґрунтованим, оскільки це обмежує права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування, не відповідає інтересам дитини, а наявність обставин, за яких син сторін не міг би спілкуватись з батьком за відсутності матері і що такі побачення можуть негативно вплинути на розвиток дитини, матеріали справи не містять і судом такі не встановлено.

Крім того, як ствердила представник відповідача, матір дитини ОСОБА_3 , з огляду на наявність неприязних, конфліктних відносин з батьком дитини, не наполягає на своїй присутності при побаченнях сина ОСОБА_8 з батьком.

Судом також встановлено одним із днів побачень друга і четверта середа місяця з 16 год. до 21 год. (перші три місяці у присутності матері, а в подальшому - без присутності матері).

З огляду на те, що ОСОБА_5 , 2017 року народження, навчається у школі, проживає разом з матір`ю, саме вона щоденно займається його вихованням та навчанням, підготовкою до школи, до уроків, допомагає у підготовці до шкільних занять, виконанні домашніх завдань, у зв`язку з чим у ОСОБА_8 вже склався відповідний розпорядок та режим дня, колегія суддів вважає, що побачення з батьком у середу в період з 16 год. до 21 год. не відповідатиме інтересам дитини.

Крім цього, середа є робочим днем тижня, матір дитини, ОСОБА_3 , працює, що буде ускладнювати можливість зустрічей з батьком, оскільки будучи на роботі відповідачка не матиме можливості їх організувати.

А відтак, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про встановлення ОСОБА_1 побачення з сином ОСОБА_8 , 2017 р.н., в другу і четверту середу місяця.

У зв`язку з вищенаведеним, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2023 рокув частині встановлення судом ОСОБА_1 графіку побачень з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слід змінити та встановити наступний графік побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином, ОСОБА_5 : перша і третя субота місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері; друга і четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері; в решті рішення суду слід залишити без змін, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2023 року в частині встановлення судом ОСОБА_1 графіку побачень з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити та встановити наступний графік побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином, ОСОБА_5 :

-перша і третя субота місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері;

-друга і четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23.05.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк