ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9189/24 Справа № 175/942/21 Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Іщенко Д.М. на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо розрахунку заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо розрахунку заборгованості.

В обґрунтування посилався на те, що 09.04.2021 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

На підставі даного судового наказу постановою державного виконавця від 17.06.2021 року відкрито виконавче провадження № 65837996.

27.02.2022 року заявник був мобілізований до Збройних Сил України відповідно до наказу №04/к від 28.02.2022 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.04.2024 року за боржником по виконавчому провадженню № 65837996 ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 215201,50 грн. Зазначена заборгованість виникла за період з березня 2022 року по квітень 2024 року. Заявник не погоджується з вищевказаним розрахунком, оскільки даний розрахунок державний виконавець здійснював з урахуванням додаткової винагороди, виплаченої боржнику відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року №168, яка не має постійного характеру. При цьому постановою КМУ від 11.11.2022 року №1263, яка набула чинності 16.11.2022 року внесено зміни до п. 8 переліку видів доходів, які вираховуються при визначенні розміру аліментів, зокрема щодо стягнення з додаткової винагороди.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу від 02 серпня 2024 року скасувати; скаргу ОСОБА_1 задовольнити; визнати дії Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відмову у задоволенні заяви про перерахунок неправомірними; зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок розміру заборгованості з аліментів за період з березня по грудень 2022 року у виконавчому провадженні ВП № 65837996 виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_1 , проте без урахування розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 за період з березня 2022 року по 11 листопада 2022 року.

Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що зазначена заборгованість виникла в період з березня 2022 року по квітень 2024 року. Розрахунок заборгованості зроблено на невірних даних про доходи боржника та невірному періоді застосування постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

У державного виконавця відсутні повноваження під час вчинення процесуальних дій з виконання судового рішення застосовувати нечинне положення закону на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії. З урахуванням наведених положень закону та рішень Конституційного Суду України наявні підстави для висновку, що державний виконавець зобов`язаний був застосувати саме ту правову норму, сформульовану в законі, яка була чинною на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії, зокрема й здійснення розрахунку розміру заборгованості за аліментами.

Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 року № 44 внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, від 07.06.2018 року № 260 додаткова винагорода визначена Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 належить до одноразових видів грошового забезпечення.

Лише постановою КМУ від 11.11.2022 року за № 1263, яка набула чинності 16.11.2022 року, внесено зміни до п. 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМУ від 26.02.1993 року за № 146, доповнивши його після слів «З усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану». Тобто, даний вид виплати віднесено до тих, які враховуються при розрахунку розміру аліментів лише після внесення відповідних змін, а саме з 16.11.2022 року.

У даному випадку додаткова винагорода, яка нарахована на підставі Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 залежить від запровадженого в Україні воєнного стану та не має чітко визначеного терміну, а отже, не має постійного характеру, а тому заборгованість із сплати аліментів з боржника з даної винагороди не могла нараховуватись до 16.11.2022, тобто до часу коли ця виплата була прямо вказана, як така, що враховується у відповідному розрахунку. При цьому, зміни внесені постановою КМУ від 11.11.2022 року за № 1263, яка набула чинності 16.11.2022 року не мають зворотної дії в часі і можуть бути враховані лише після 16.11.2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін,а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважав, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що виконавцем правильно зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання повісток в електронному суді представником позивача та представником Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та направлення повістки на електронну адресу.

Конверти з повістками на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернулися з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи те, що судова повістка була направлена сторонам на адреси, зазначені в матеріалах справи і вони не повідомляли суд про зміну свого місця знаходження, то вони відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважаються належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України (в редакції чинній на момент повідомлення сторін у справі про її розгляд) днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що з аналізу норм законодавства, які регулюють виплати військовослужбовцям випливає, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника. Тому навіть до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року виконавець мав би враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.04.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, починаючи стягнення з 11.03.2021 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.06.2021 року відкрито виконавче провадження № 65837996.

Державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 65837996, відкритого на підставі судового наказу №175/942/21, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від від 26.05.2021 року. Станом на 01.04.2024 року заборгованість по аліментам склала 215201,50 грн.

27.02.2022 року заявник був мобілізований до Збройних Сил України відповідно до наказу №04/к від 28.02.2022 року.

30.04.2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про перерахунок заборгованості, у зв`язку з тим, що заборгованість за період з березня 2022 року по листопад (включно) 2022 року повинна вираховуватися виключно з грошового забезпечення, без врахування додаткової винагороди.

Листом Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №80774 від 10.06.2024 року представнику ОСОБА_1 повідомлено, що навіть до прийняття Постанови КМУ від 11.11.2022 року №1264, виконавець повинен враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 81СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття "заробітку" та "доходу", передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття "заробітку" та "доходу", зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146 з послідуючими змінами затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну "дохід" у дужках після поняття "заробіток" може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 рок у у справі N 760/4569/18-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахування аліментів з отриманих доходів, у тому числі з додаткової винагороди,яка виплачується на період воєнного стану, за оспорюваний період відповідає нормам діючого законодавства України та по суті узгоджується з Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який не є вичерпним.

Тому відсутні підстави для задоволення скарги заявника, оскільки державний виконавець при нарахуванні аліментів з отриманих доходів, у тому числі з додаткової винагороди,яка виплачується на період воєнного стану, діяв відповідно до вимог СК України та Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб чітко визначено, що аліменти справляються з усіх видів заробітку і додаткової винагороди за основним місцем роботи.

Таким чином, з аналізу вказаних норм випливає, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника. Тому фактично, навіть до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року, виконавець мав враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що фактично Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1264 лише підтверджено необхідність стягнення аліментів з урахуванням додаткової винагороди, оскільки раніше законодавство просто не містило норми про отримання додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Тому з урахуванням змін у законодавстві, законодавець лише узгодив між собою всі нормативно-правові акти. Такий висновок узгоджується з позицією,викладеною в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц.

Посилання на те, що державним виконавцем неправильно враховано при розрахунку заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини додаткову винагороду, яка виплачується на період воєнного стану за період з березня 2022 року по листопад 2022 року включно є безпідставними та спростовуються встановленими обставинами.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції по суті спору.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судових рішень з ухваленням нових немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Іщенко Д.М. залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: