ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/968/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №706/356/24 Категорія: 310020000 Орендарчук М.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10.04.2024 (повний текст складено 10.04.2024, суддя в суді першої інстанції Орендарчук М.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася у березні 2024 року до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно із свідоцтвом про народження її батьками є: батько ОСОБА_2 та мама ОСОБА_3 . Шлюб між батьками розірваний. Вона проживає разом з мамою. На даний час навчається у Черкаському фаховому коледжі харчових технологій. Середньомісячна потреба в коштах для навчання складає 3000 грн., що включає проїзд до навчального закладу потреба на день не менше 26 грн., придбання необхідних підручників, специфічне лікування - оскільки страждає на вади зору тощо. Зазначене без урахування витрат на харчування, одяг, приладдя, що має складати не менше прожиткового мінімуму для дорослої людини, що складає 3028,00 грн. у 2024 році. Її мама ОСОБА_3 надає їй фінансову допомогу для навчання, хоча сама є непрацездатною оскільки їй встановлена група інвалідності, в той час як батько добровільно не бажає надавати їй фінансової допомоги на навчання. Батько є працездатною особою, не має інших утриманців, а тому має змогу утримувати її до закінчення навчання.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 10.04.2024 у задоволенні позову відмовлено, оскільки позивачкою заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка не відповідає положенням ст.200 СК України та довідка, надана позивачкою на підтвердження її навчання, не є достатнім доказом і не дає змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмету доказування.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала 29.04.2024 апеляційну скаргу, якою просить про скасування зазначеного рішення суду та направлення справи на новий розгляд.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу тими ж доводами, що й позовну заяву, позивач, зокрема, зазначає, що крім іншого потребує специфічного лікування, оскільки страждає на вади зору обох очей, інфекцію сечовивідних шляхів, вульвіт, хворобу обох нирок. Скаржник вказує, що не працює, допомагає матері по господарству. Крім того, через юридичну необізнаність вона подала суду сканкопію довідки не засвідченої належним чином та неправильно сформулювала вимогу щодо виду і розміру аліментів, які потребує отримувати від батька.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У даному випадку предметом спору є вимоги про стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданого Шельпахівською сільською радою Христинівського району Черкаської області 04.04.2006 (а.с.7).

На підтвердження продовження навчання позивачка ОСОБА_1 надала суду копію довідки Черкаського фахового коледжу харчових технологій та бізнесу № 170-26 від 15.03.2024 про її навчання до 30.06.2024 (а.с.4 зворот), а також інші письмові докази, зокрема: пенсійне посвідчення матері, яка є інвалідом 2 групи, довідку про реєстрацію місця проживання, квитки на міський автобус, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, рецепт на окуляри, квитанції на придбання ліків.

Правовідносини у цій справі мають таке правове регулювання.

За правилами ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням у коледжі, вказуючи, що потреба в коштах для навчання складає 3 000,00 грн., що включає проїзд до навчального закладу не менше 26,00 грн. на день, придбання необхідних підручників, специфічне лікування, пов`язане з вадами зору, без врахування витрат на харчування, одяг, приладдя.

При цьому, вказуючи про необхідність стягнення аліментів, які мають стягуватися з відповідача на утримання повнолітньої дитини, що навчається, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку з огляду на те, яка з цих обставин настане першою.

Згідно з ч.1 ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) ч.1 ст.34 Цивільного кодексу України.

Отже, позивач після досягнення нею повноліття звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, однак просила застосувати Закон, який визначає порядок стягнення аліментів саме для тих дітей, які не досягли повноліття.

При цьому, чинне законодавство розрізняє прожитковий мінімум для дітей за двома категоріями: від народження до 6 років та від шестирічного віку до повноліття, визначаючи для них зовсім різні розміри прожиткового мінімуму, які мають стягуватися виконавцем по мірі зростання відповідної дитини. Отже, сформулювавши вимогу про стягнення розміру аліментів для дорослої людини як для дитини, таке рішення суду виконати взагалі неможливо через невірно визначений предмет позову.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З огляду на викладене апеляційний суд звертає увагу позивача, що належним захистом її прав буде звернення з позовом з інших правових підстав та у відповідності до ст.200 СК України позивачу слід чітко сформулювати предмет позову, який має містити конкретний розмір вимог.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач вказує на відсутність достатнього рівня знань в законодавстві України.

В свою чергу апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ч.1,3 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Право на безоплатну правничу допомогу гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правничу допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правничу допомогу у випадках, передбачених цим Законом ст.3 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру (ст.13 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу»).

Порядок надання безоплатної вторинної правничої допомоги врегульовано Розділом III Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Відтак позивачу слід звернутися до центру з надання безоплатної правничої допомоги або адвоката, включеного до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, для отримання повноцінного правового захисту чи складення документів процесуального характеру.

З огляду на викладене висновки районного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи позивача в апеляційній скарзі стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10.04.2024 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10.04.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 22.05.2024.

Суддя-доповідач

Судді