Справа № 503/1762/23
Провадження № 2-з/503/2/24
УХВАЛА

31 січня 2024 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима заяву адвоката Мартинюка Ю.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

Адвокат Мартинюк Ю.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Заяву обґрунтовує тим, що цей об`єкт нерухомого майна був придбаний за 900 долларів США за договором купівлі-продажу. На сьогоднішній день існує загроза, що даний будинок є власністю відповідача, який без згоди позивача може відчужити житловий будинок на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, зробити обраний спосіб захисту прав позивача неефективним.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України заява адвоката Мартинюка Ю.М. про забезпечення позову розглянута без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи в порядку ч.1 ст.153 цього ж Кодексу.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що заява адвоката Мартинюка Ю.М. про забезпечення позову, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Встановлено, що представник позивача адвокат Мартинюк Ю.М. не надав жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити належний йому житловий будинок та з цією метою вживає заходи: розміщує оголошення, об`яви в засобах масової інформації, розшукує покупців та веде з ними переддоговірну діяльність тощо. Само по собі пред`явлення позову жодним чином не свідчить про наявність реальної загрози невиконання рішення суду при задоволенні позову. Доводи позивача полягають лише у припущеннях, які не можуть бути підставою для обмеження конституційних прав громадян.

В даній позовній заяві предметом позову є відшкодування шкоди, житловий будинок не стосується даного спору та не може бути об`єктом для накладення арешту.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, накладення арешту на належний ОСОБА_3 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , призведе до втручання у її право на мирне володіння майном та до невиправданого порушення гарантій, запроваджених п.1ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

З огляду на це суддя вважає, що підстави для забезпечення позову відсутні.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви адвоката Мартинюка Ю.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Т.О. Калашнікова