Справа №519/359/24
У Х В А Л А

13.03.2024 року м. Южне

Суддя Южного міського суду Одеської області Барановська З.І., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Міолан» про визнання договорів про надання коштів на умовах споживчого кредиту недійсними,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просить суд визнати недійсними кредитні договори.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що вона не підсудна Южному міському суду Одеської області, у зв`язку з чим підлягає передачі за підсудністю до належного суду.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено право на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Так, відповідно до статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що 15.11.2023 позивач став потерпілим від шахрайських дій щодо заволодіння майном грошовими коштами шляхом обману використання сторонніми особами номеру мобільного телефону позивача із подальшим оформленням кредитних відносин без волі позивача із відповідачами. За даним фактом позивач звернувся до органу досудового розслідування, зареєстроване кримінальне провадження №0000584 від 18.11.2023. Позивач зазначає, що з відповідачами кредитних договорів не укладав, коштів не отримував, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду.

В обґрунтування підстав подачі позову до Южного міського суду Одеської області, за місцем проживання позивача, представник послався на правила альтернативної підсудності, встановлені ч. 5 ст. 28 ЦПК України. Проте, суд зазначає, що доводи представника позивача з цього приводу є хибними, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб споживачів товарів, робіт і послуг.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Законом визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011, справа №1-26/2011, вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Ураховуючи викладене, суд вважає посилання представника позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» безпідставним, оскільки у позовній заяві зазначено про те, що позивач ніколи не звертався до зазначених фінансових установ та ніколи не укладав кредитних договорів з відповідачами для отримання коштів у борг, не отримував від відповідача коштів, а відтак позивач не є споживачем, тобто спір виник не на захист його прав як споживача, а тому позивачеві слід звертатися до суду за загальними правилами підсудності.

Таким чином, суд вважає помилковим посилання представника позивача на підсудність вказаної справи Южному міському суду Одеської області, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, оскільки в даному випадку позов повинен бути пред`явлений відповідно до правил, встановлених ч. 2 ст. 27 ЦПК України, тобто до суду за місцезнаходженням відповідача (юридичної особи).

Відповідно до ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

За наведених обставин, враховуючи, що юридична адреса відповідача ТОВ «Авентус Україна»: м.Київ, пр.Берестейський, 90-А п.318, що відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Києва, юридична адреса відповідача ТОВ «Міолан»: м.Київ, вул.Багговутівська, 17-21, що відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Києва, юридична адреса відповідача ТОВ «Лінеура Україна»: м.Київ, вул.Дніпровська Набережна, 25 п.318, що відноситься до територіальної підсудності Дарницького районного суду міста Києва, суд приходить до висновку про непідсудність даної позовної заяви Южному міському суду Одеської області, у зв`язку з чим в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України вона підлягає передачі на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

Частиною першою ст. 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи викладене, справа підлягає передачі до Шевченківського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача.

Керуючись ст. ст. 31, 32, 187, 316 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Міолан» про визнання договорів про надання коштів на умовах споживчого кредиту недійсними передати на розгляд до Шевченківського районного суду м.Києва.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська