Справа № 727/796/24
Провадження № 2/727/545/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року Шевченківський районний суд м.Чернівці складі

Головуючої судді Літвінової О.Г.

При секретарі Лещинської А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 01.10.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200349697 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого на умовах повернення, платності, строковості банк надав відповідачці у користування кредитні кошти в розмірі 18020,30 грн, з встановленим строком користування з 01.10.2015 року по 01.10.2018 року, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором.

ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк.

Станом на 16 січня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 62304,48 грн, з яких: 14087,37 грн - заборгованість за кредитом; 26503,61 грн - заборгованість за відсотками. Додатково зазначили збитки з урахуванням 3% річних в сумі 3656,08 грн., збитки інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в сумі 18057,12 грн.

Просив поновити строк позовної давності, стягнути з ОСОБА_1 на користьТОВ «ДіджиФінанс» заборгованістьза договором №200349697 від 01.10.2015 року у розмірі 62304,48 грн та 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на представник ОСОБА_1 адвокат Рудницька просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на безпідставність поновлення строку позовної давності та сталу судову практику з цього приводу. Крім цього, звертала увагу суду на недоведеність позовних вимог.

Крім цього, за відсутності у Позивача первинних документів по кредиту, немає підстав вважати, що вимоги Позивача є обгрунтованими, а також Позивачем пропущено строк позовної давності.

В судове засідання представник позивача та представник відповідача не з`явились, подали до суду заяви в яких просили справу розглядати у їх відсутність, прийняти до уваги доводи, які були зазначені ними.

Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 01 жовтня 2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір у формі заяви (оферти) №200349697 пронадання тавикористання платіжноїкартки МС Debit, рахунок картки: НОМЕР_1 , з кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Максимальний кредитний ліміт у вказаному договорі не зазначений. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках.

01.10.2015 року відповідачем ОСОБА_1 підписані Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту.

20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №7_БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200349697, укладеним 01.10.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 ,перейшло до ТОВ «ДіджиФінанс».

Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором №200349697 від 01.10.2015 року складає 62304,48 грн, з яких: 14087,37 грн - заборгованість за кредитом; 26503,61 грн - заборгованість за відсотками. Додатково зазначили збитки з урахуванням 3% річних в сумі 3656,08 грн., збитки інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в сумі 18057,12 грн., а також вказана дата закінчення кредитного договору 01 жовтня 2018 року.

Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207Цивільного кодексу України (далі ЦК України)правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогамист.517ЦК України, первісний кредитору зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду заяву (оферту) №200349697 від 01.10.2015 року, анкету №1816408 від 01.10.2015 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту від 01.10.2015 року, графік платежів від 01.10.2015, договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс».

В той же час, доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем суду не надано.

Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачу ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до умов кредитного договору надано у користування кредитні кошти в розмірі 18020,30 грн. з встановленим строком користування з 01.10.2015 року по 01.10.2018 року. При цьому позивачем не надано суду доказів збільшення кредитного ліміту, як передбачено умовами договору, видачі відповідачу кредитних коштів у вказаному розмірі, а також доказів користування відповідачем кредитними коштами.

Відповідач ОСОБА_1 заперечує наявність кредитних зобов`язань перед ПАТ «Банк Михайлівський», однак вказує на те, що всі кредитні зобов`язання перед банком нею виконані в повному обсязі на підтвердження чого прилучає до матеріалів справи копії квитанцій про перерахунок коштів банку, що зберіглися в період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року в загальній сумі 9050 грн.

Позивачем не надано доі суду будь яких доказів, які б могли спростувати твердження відповідачки.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання відповідачкою коштів.

Відтак, єдиним документом, де зазначений розмір наданих кредитних коштів, строк користування кредитом та розмір кредитної заборгованості, є додаток №1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року. Однак, суд вважає, що зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості, з огляду на наступне.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

До позовної заяви додано вищезазначений додаток №1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, проте суду не надано ані розрахунку заборгованості, ані первинних документів, ані виписки по рахунку відповідача.

Враховуючи ту обставину, позивач не надав розрахунку заборгованості з розшифровкою кожної складової (тіло кредиту, відсотки) та з врахуванням погашених сум, то суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами як факту отримання відповідачкою конкретної суми кредиту, розміру відсотків, так і розміру заборгованості за кредитним договором.

За відсутності первинних документів, виписки по особовому рахунку, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості.

Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами , що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримала у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі 18020,30 грн., розмір відсотків, а також наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором №200349697 від 01.10.2015 року у загальному розмірі 62304,48 грн., у зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за недоведеністю.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526, 527, 530, 599, 610, 611, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280-289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його постановлення, особи, які не були присутні при проголошенні рішення можуть оскаржити його протягом 30 днів з дня отримання до Чернівецького апеляційного суду.

СУДДЯ О.Г. Літвінова