КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 759/2620/22 Головуючий у суді І інстанції: П`ятничук І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Крижова Максима Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, ОСОБА_2 , який є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення та його скасування, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , про визнання незаконним рішення та його скасування, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

Позов обґрунтованим тим, що він є користувачем (наймачем) приміщення (квартири) АДРЕСА_1 згідно з ордером № 131, виданим на підставі спільного рішення керівництва та протоколу засідання житлової комісії ГУ МНС України у м. Києві від 01 серпня 2008 року. За цією адресою також зареєстровані ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_6 .Ордер № 131 є чинним.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року у справі № 759/14973/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, задоволено позов ГУ ДСНС України у м. Києві та визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року ці рішення судів скасовано та у позові відмовлено. Тому на цей час право користування квартирою належить позивачеві та третім особам.

Верховний Суд ухвалою від 30 листопада 2020 року у справі № 759/14973/17 задовольнив клопотання представника позивача та зупинив дію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року.

У подальшому йому стало відомо, що на підставі протоколу засідання комісії з житлово-побутової роботи ГУ ДСНС України у м. Києві від 10 листопада 2020 року № 9 належну позивачу та членам його сім`ї на праві користування квартиру надано в користування іншій особі - ОСОБА_2 та членам його сім`ї. Це відбулося у проміжок часу, коли рішення суду апеляційної інстанцій у справі № 759/14973/17 було чинним до зупинення його дії судом касаційної інстанції. Відповідачі проживають у спірній квартирі на підставі договору найму житлового приміщення (ліжкомісця) від 11 листопада 2020 року.

Позивач є єдиним законним користувачем квартири, проте не може реалізувати свої права, зокрема щодо володіння та проживання, оскільки у спірному приміщенні зареєстровані та проживають відповідачі та їхня дитина.

ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення, прийняте на підставі протоколу № 9 засідання комісії з житлово-побутової роботи ГУ ДСНС України у м. Києві від 10 листопада 2020 року щодо надання у користування житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 та неповнолітньому сину ОСОБА_3 , договір найму житлового приміщення (ліжко-місця) від 11 листопада 2020 року № 34/20, а також інші документи щодо права володіння квартирою зазначеними особами, усунути перешкоди у користуванні вказаним житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та зняття їх з реєстрації.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Крижов М.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необ`єктивність судового рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивач є законним користувачем квартири починаючи з 01.08.2008 року та до теперішнього часу, проте не може реалізувати свої права щодо володіння квартирою (титульного) та проживання в ній, оскільки на даний час в квартирі зареєстровані та фактично проживають відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_4 зі своєю дитиною.

Зазначав, що в справі № 759/14973/17 Верховним Судом встановлено такі обставини, які в силу положень ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме: «На підставі спільного рішення керівництва та протоколу засідання житлової комісії ГУ МНС України в м. Києві від 01 серпня 2008 року ОСОБА_1 , який працював начальником ВВОДВ ГУ МНС України у м. Києві, було видано ордер № 131 на право зайняття житлового приміщення в гуртожитку сімейного типу при 18-ПДПЧ по АДРЕСА_2 на сім`ю з трьох осіб, а саме: ОСОБА_1 , його дружину, дочку. …Відповідно до довідки Святошинського РУГУ ДСНС України у м. Києві з місця проживання сім`ї та прописки від 13 вересня 2017 року № 25/2536 за адресою: АДРЕСА_2 у гуртожитку кімнаті № НОМЕР_1 зареєстровані ОСОБА_1 , дружина та син». Отже, судом встановлено факт, що позивач та його сім`я на законних підставах проживали в приміщенні квартири, починаючи з 01 серпня 2008 року. Рішення про вселення є чинним, ордер ніким не оскаржувався, тобто на даний час позивач та члени його сім`ї на законних підставах мають право проживати в квартирі, їх право на користування нічим не обмежено. В силу проживання в квартирі відповідачів та їх дитини, позивач та члени його сім`ї не можуть реалізувати своє право на житло.

Також Верховним Судом встановлено, що «За змістом довідки ГУ ДСНС України в м. Києві від 18 вересня 2017 року № 402 ОСОБА_1 дійсно проходив службу в органах та підрозділах цивільного захисту з 06 червня 2005 року по 06 січня 2016 року. Відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу звільнений зі служби та виключений з кадрів ДСНС України у відставку за п/п 3 п. 176 (за станом здоров`я), із зняттям з військового обліку згідно з наказом ГУ ДСНС України у м. Києві від 06 січня 2006 року № 7 о/с.». Отже, позивач отримав в користування квартиру на законних підставах, на момент відставки мав більше 17 років календарної вислуги, після закінчення служби продовжив проживати у квартирі. На даний час він не має житла у м. Києві та вимушений за власний кошт винаймати житло для себе та своєї сім`ї.

Також Верховним Судом встановлено, що «Згідно із рапортів начальника 18-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві ОСОБА_2 від 30 січня 2018 року, …09 травня 2018 року під час добових чергувань у вказаний період часу було здійснене візуальне спостереження за квартирою з інтервалом приблизно 2 години та виявлено, що вікна закриті та в темну пору доби світло не світиться», «Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України від 29 травня 2018 року № 28935/18 про перетин Державного кордону України в період з 01 лютого 2017 року по 29 травня 2018 року ОСОБА_1 перетинав кордон України… Відомостей щодо повернення відповідачів до країни станом на 21 листопада 2018 року не відображено. …Згідно із копіями трудових договорів, які були долучені до апеляційної скарги, ОСОБА_1 був підписаний трудовий договір у м. Кракові на період з 01 березня 2017 року до 31 грудня 2017 року… Також із засвідченого перекладу з польської мови витягу з Центрального Реєстру та інформації про господарську діяльність Республіки Польща вбачається, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність у м. Краків з 15 вересня 2017 року.».

Вважав, що зазначені обставини свідчать, що саме ОСОБА_2 як начальник 18-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві, використовуючи своє службове становище, ініціював питання позбавлення позивача права проживати у квартирі, в яку сам і заселився згодом разом зі своєю сім`єю, скориставшись тимчасовою відсутністю позивача за місцем проживання через трудові відносини.

Наголошував, що суд першої інстанції не застосував в оскаржуваному рішенні положення ст. 125 ЖК УРСР, якими передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Вказував, що позиція суду першої інстанції зводиться до того, що ГУ ДСНС України видав ордер на ім`я ОСОБА_2 на законних підставах, право на проживання у квартирі має лише ОСОБА_2 , який жодним чином не порушує права позивача, а позивач не має право звертатись з негаторним позовом.

Вважав, що така позиція суду є невірною та містить дискримінаційні положення по відношенню до позивача. Враховуючи відмову постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в позові про визнання позивача та членів його сім`ї такими, що втратили право користування квартирою, існує два правовстановлюючих документа на право користування квартирою, як у позивача (ордер від 01 серпня 2008 року), так і у ОСОБА_2 (договір найму житлового приміщення від 11 листопада 2020 року). Позивач жодним чином не оскаржує право користування будь-якими житловими приміщеннями ОСОБА_2 , окрім спірної квартири, оскільки ордер виданий 01 серпня 2008 року є чинним та виданий на 12 років раніше.

Зазначав, що ГУ ДСНС України в м. Києві з самого початку було відомо, що між сторонами може виникнути питання щодо користування квартирою, але не вирішив проблему добровільно, хоча й отримував відповідні звернення від позивача. Наразі його конституційні права на житло грубо порушені, позивач та члени його сім`ї, в тому числі неповнолітня донька, позбавлені можливості користуватись приміщенням квартири.

Суд фактично позбавив його права на житло та захист своїх порушених житлових прав.

27 квітня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Бублика Антона Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

09 травня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у задоволенні апеляційної скарги відмовлено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крижов М.О., задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду від 07 серпня 2024 року обгрунтована тим, що ОСОБА_1 втратив право користування спірним житловим приміщенням на підставі рішення судів, які у подальшому були скасовані, тому не може вважатися таким, що самовільно займав житлове приміщення або втратив право користування ним. Водночас ОСОБА_2 набув право користування спірним житлом на підставі рішення уповноваженої особи, ордера та договору найму у той час, коли вказане житло не було обтяжене правом користування інших осіб.

Верховний Суд дійшов висновку, що з 22 вересня 2021 року склалися обставини, відповідно до яких наймачами спірного житлового приміщення одночасно є позивач і відповідачі. За таких обставин, суди повинні оцінити необхідність втручання у право на житло кожного з них, з огляду на їхній конкуруючий інтерес на це житло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ГУ ДСНС України у м. Києві, видавши ордер на ім`я ОСОБА_2 , діяв у спосіб та в межах, визначених законодавством України. На час отримання відповідачем ордера, спірне житлове приміщення було вільним, тому надання ОСОБА_2 ордера на житлову площу в гуртожитку не порушує прав позивача, оскільки той не був законним користувачем спірного нерухомого майна.

Оскільки ГУ ДСНС України у м. Києві є титульним володільцем спірної кімнати, а позивач не надав доказів, що він має право володіти спірним житлом, то у ОСОБА_1 немає правових підстав звертатись до суду з негаторним позовом.

Враховуючи, що відповідачі вселились у житлове приміщення на підставі ордера на законних підставах, позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом їх виселення та зняття з реєстрації не підлягають задоволенню.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що згідно довідки ГУ ДСНС України у м. Києві від 18.09.2017 року № 402 вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах та підрозділах цивільного захисту з 06.06.2005 року по 06.01.2016 року (а.с. 26 том 1).

Розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 31 січня 2008 року № 87 затверджений реєстр житлових будинків, які використовуються як гуртожитки у АДРЕСА_2 , балансоутримувачем якого є підпорядкована державна пожежна частина № 18 ГУ МНС України у м. Києві.

Відповідно до довідки ГУ ДСНС України у м. Києві від 14 вересня 2017 року на його балансі обліковується будівля 18-ПДПЧ ГУ ДСНС України у м. Києві на вул. Пшеничній, 3 у м. Києві.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок АДРЕСА_2 зареєстрований на праві оперативного управління за ГУ ДСНС України у м. Києві.

Згідно з довідкою ГУ ДСНС України у м. Києві від 18 вересня 2017 року № 402 ОСОБА_1 проходив службу в органах та підрозділах цивільного захисту з 06 червня 2005 року до 06 січня 2016 року, звільнений зі служби та виключений з кадрів ДСНС України у відставку за підпунктом 3 пункту 176 (за станом здоров`я), із зняттям з військового обліку згідно з наказом ГУ ДСНС України у м. Києві від 06 січня 2016 року № 7 о/с. Вислуга років станом на 06 січня 2016 року становить 17 років 05 місяців 13 днів.

Протоколом № 7 засідання житлової комісії ГУ МНС України в м. Києві від 01 серпня 2008 року постановлено надати двокімнатне житлове приміщення № 10 у гуртожитку сімейного типу при 18-ПДПЧ, яке звільняє ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , начальнику відділу взаємодії з органами державної влади управління організаційно-контрольної роботи та взаємодії з органами державної влади (далі - начальник ВВОДВ) ГУМНС України у м. Києві на сім`ю з трьох осіб.

На підставі спільного рішення керівництва та протоколу засідання житлової комісії ГУ МНС України у м. Києві від 01 серпня 2008 року ОСОБА_1 , який працював начальником ВВОДВ ГУ МНС України у м. Києві, видано ордер № 131 на право зайняття житлового приміщення в гуртожитку сімейного типу при 18-ПДПЧ на АДРЕСА_3 на сім`ю з трьох осіб, а саме: ОСОБА_1 , його дружину ОСОБА_8 , дочку ОСОБА_9 . В ордері зазначено строк його дійсності - 30 днів.

Відповідно до протоколу засідання комісії з житлово-побутової роботи ГУ ДСНС України у м. Києві від 24 грудня 2014 року № 9 постановлено зареєструвати дружину ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та дитину ОСОБА_6 за місцем проживання в гуртожитку при 18-ДПРЧ.

Згідно з листом Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві від 12 листопада 2022 року за результатами перевірки виявлено актовий запис про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 23 липня 2014 року № 37, складений виконавчим комітетом Великоровинецької селищної ради Чуднівського району Житомирської області, а також актовий запис про розірвання цього шлюбу від 23 березня 2019 року № 95, складений Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального МРУЮ (м. Київ).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року у справі № 759/14973/17 позов ГУ ДСНС України у м. Києві про визнання особі такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року змінено у частині розподілу судових витрат, в іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно з довідкою з місця проживання сім`ї та прописки від 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 проживає постійно, прописаний на АДРЕСА_3 , яка складається з окремої кімнати житловою площею 30,7 кв.м., у житловому приміщенні проживає троє членів сім`ї: ОСОБА_1 (з 2008 року), дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 (з 2015 року).

Відповідно до копії довідок про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 16 серпня 2008 року до 20 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - з 22 січня 2015 року до 20 жовтня 2020 року.

Згідно з довідкою ГУ ДСНС України у м. Києві від 20 травня 2022 року № 151/03 ОСОБА_2 дійсно знаходиться на службі в ГУ ДСНС України у м. Києві з 14 червня 2014 року до цього часу.

У рапорті на ім`я начальника ГУ ДСНС України у м. Києві ОСОБА_2 просив посприяти йому у поліпшенні житлових умов, надавши житлове приміщення в одному з гуртожитків столичного гарнізону.

Відповідно до протоколу засідання комісії з житлово-побутової роботи ГУ ДСНС України у м. Києві від 10 листопада 2020 року № 9 щодо розподілу окремого ізольованого житлового приміщення в гуртожитку заступник голови комісії доповів, що постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 759/14973/17 визнано таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням у гуртожитку при 18-ДПРЧ Святошинського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві ОСОБА_1 , та разом із сім`єю знятий з реєстрації місця проживання на АДРЕСА_2 . Постановлено, враховуючи вагомий внесок у розвиток 18-ДПРЧ Святошинського РУ ГУ, надати для проживання двокімнатне окреме ізольоване житлове приміщення з усіма зручностями № 10, у гуртожитку при 18-ДПРЧ Святошинського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві на вул. Пшеничній, 3 начальнику 18-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві ОСОБА_2 для проживання разом з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 , 2018 року народження, за умови укладення договору найму.

На підставі спільного рішення керівництва та протоколу засідання житлової комісії ГУ МНС України у м. Києві від 10 листопада 2020 року № 9 ОСОБА_2 , начальнику 18-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві, виданий ордер № 49/20 на право зайняття жилої площі в гуртожитку сімейного типу на АДРЕСА_3 , розміром 48,3 кв. м. Склад сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_3 - син. В ордері зазначено строк його дійсності - 30 днів.

11 листопада 2020 року ГУ ДСНС України у м. Києві та ОСОБА_2 уклали договір № 34/20 найму житлового приміщення (ліжко-місця), за умовами якого наймодавець передає наймачеві в користування на строковій основі службове житлове приміщення для подальшого проживання у ньому. Предметом договору найму за цим договором є двокімнатне ізольоване жиле приміщення у гуртожитку № НОМЕР_1 загальною площею 48,3 кв. м на АДРЕСА_2 , при 18-ДПРЧ. Відповідно до договору разом з наймачем в житловому приміщенні постійно проживатимуть дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 , які мають з наймачем рівні права та обов`язки щодо користування житловим приміщенням. Договір укладено строком на 36 місяців на умовах автоматичної пролонгації.

Відповідно до довідки ГУ ДСНС України у м. Києві від 17 грудня 2020 року ОСОБА_2 дійсно проживає в гуртожитку при 18-ДПРЧ Святошинського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві на вул. Пшеничній, 3, житлове приміщення № НОМЕР_1 , та відкрито особовий рахунок в КП «ГІОЦ» для оплати житлово-комунальних послуг з 11 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 759/14973/17, відкрито касаційне провадження у справі за позовом ГУ ДСНС України у м. Києві до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зупинено дію рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року.

Постановою Верховного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 759/14973/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року скасовано. У позовa ГУ ДСНС України у м. Києві до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ГУ ДСНС України у м. Києві, видавши ордер на ім`я ОСОБА_2 , діяв у спосіб та в межах, визначених законодавством України. На час отримання відповідачем ордера, спірне житлове приміщення було вільним, тому надання ОСОБА_2 ордера на житлову площу в гуртожитку не порушує прав позивача, оскільки той не був законним користувачем спірного нерухомого майна, зауважуючи, що предметом даного спору не є ордер, позивач не заявляв в порядку ЦПК України з посиланням на Житловий кодекс України позов про визнання ордеру недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник щодо прийняття рішення на підставі протоколу № 9 засідання комісії з житлово-побутової роботи Головного управління ДСНС України у м. Києві від 10.11.2020 року щодо надання в користування житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_1 (спірного приміщення, яке перебуває у державній власності ГУ ДСНС України) у м. Києві - ОСОБА_2 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 та неповнолітньому сину ОСОБА_3 ..

Отже, у спірних правовідносинах, відповідач ГУ ДСНС України у м. Києві наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба в органах та підрозділах цивільного захисту (ДСНС).

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в органах та підрозділах цивільного захисту ГУ ДСНС України у м. Києві з 06.06.2005 року по 06.01.2016 року.

Відповідно до наказу Головного управління ДСНС України у м. Києві від 06 січня 2016 року № 7 звільнено у відставку Збройних Сил України із зняттям з військового обліку - майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника групи пожежно-рятувальних робіт 29-ДПРЧ Головного управління ДСНС України у м. Києві з охорони об'єктів (а.с. 201зв. том 1).

Спірне приміщення, а саме житлове приміщення (квартира) АДРЕСА_1 перебуває у державній власності, власником якого є держава в особі ГУ ДСНС України.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на викладене, оскільки право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням служби в органах Державної служби України з надзвичайних ситуацій, такий спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Схожого за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32 цс 22) та постановах Верховного Суду: від 14 липня 2022 року у справі № 359/10656/18 (провадження № 61-11574 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 331/3641/21 (провадження № 61-5521 св 21), від 09 листопада 2022 року у справі № 336/4583/21 (провадження № 61-7337 св 22), від 14 грудня 2022 року у справі № 389/3690/21 (провадження № 61-9563 св 22).

Проте наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, прийняте на підставі протоколу № 9 засідання комісії з житлово-побутової роботи Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 10 листопада 2020 року щодо надання в користування житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 та неповнолітньому сину ОСОБА_3 , чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки справа в зазначеній вище частині підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до статті 377 ЦПК України, судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, прийняте на підставі протоколу № 9 засідання комісії з житлово-побутової роботи Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 10 листопада 2020 року щодо надання в користування житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 та неповнолітньому сину ОСОБА_3 , Договір найму житлового приміщення (ліжко-місця) № 34/20 від 11.11.2020, а також інші документи щодо права володіння квартирою зазначеними особами.

Що стосується заявлених позивачем позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та зняття їх з реєстрації, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК України Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнаний недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Відповідно до ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення.

У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

У частині третій статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 465/3255/14-ц, провадження № 61-192св17, не можуть вважатися такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, особи, які вселилися до нього на підставі ордера.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене або не набуте нею, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.»

Як вбачається із матеріалів справи, у позивача ОСОБА_1 наявний ордер на вселення в спірне житлове приміщення, а також у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , які є законними представниками неповнолітнього ОСОБА_3 наявний ордер на вселення в спірне приміщення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що нормами ст.ст. 116, 117 ЖК України регулюються правовідносини, що склались між сторонами щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, а не ЦК України на які посилається позивач.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не заявлялись позовні вимоги про визнання недійсним ордера, якими як наслідок є позовна вимога про виселення з наданням житлового приміщення чи виселення без надання житлового приміщення (в залежності від підстав скасування ордеру).

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає передчасно заявлену позивачем позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та зняття їх з реєстрації, отже зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

Підсумовуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року підлягає скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, прийняте на підставі протоколу № 9 засідання комісії з житлово-побутової роботи Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 10 листопада 2020 року щодо надання в користування житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 та неповнолітньому сину ОСОБА_3 , Договір найму житлового приміщення (ліжко-місця) № 34/20 від 11.11.2020, а також інші документи щодо права володіння квартирою зазначеними особами - закрити провадження. В частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та знаття їх з реєстрації - відмовити.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачами.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню, з закриттям провадження в частині позовних вимог та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Крижова Максима Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, прийняте на підставі протоколу № 9 засідання комісії з житлово-побутової роботи Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 10 листопада 2020 року щодо надання в користування житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 та неповнолітньому сину ОСОБА_3 , Договір найму житлового приміщення (ліжко-місця) № 34/20 від 11.11.2020, а також інші документи щодо права володіння квартирою зазначеними особами - закрити провадження.

В частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та знаття їх з реєстрації - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «29» листопада 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

В.І. Олійник