Справа № 524/3854/23
Провадження 2/524/318/24
Свої вимоги позивач мотивував тим, що внаслідок ДТП, яка відбулась 15.04.2023 було пошкоджено його транспортний засіб. Розмір завданої йому матеріальної шкоди становить 170483,33 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця не була застрахована, а тому він звернувся до МТСБУ для отримання виплат. Разом із тим, він отримав відмову у зв`язку із тим, що його транспортний засіб не вважається забезпеченим.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав.
ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
В своїх пояснення третя особа зазначила, що у МТСБУ відсутні правові підстави для відшкодування шкоди, оскільки транспортний засіб під керуванням позивача не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки він не вважається забезпеченим транспортним засобом.
ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
15.04.2023 о 09 год. 40 хв. в м. Кременчук, по вул.Перемоги, 11, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «ЗІЛ-ММЗ 554М» д.н.з НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, скоїв зіткнення з транспортним засобом «Skoda Kodiaq» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Семенової Л.М., від 16.05.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована на момент ДТП
20.04.2023 МТСБУ направило на адресу позивача повідомлення про відмову у відшкодуванні шкоди через невідповідність транспортного засобу під керуванням позивача вимогам п. 1.7 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.
В ч.1,2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі(ст. 1192 ЦК України)
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167, частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОЦІНКА СУДУ
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: 1) факт спричинення шкоди; 2) протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, 3) причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Суд враховує те, що факт ДТП, протиправність дій та вина відповідача підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема постановою судді Автозаводського районного суду м.Кременчука. Також судом прийнято до уваги те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.
Судом були оцінені надані позивачем докази на підтвердження розміру завданого йому збитку в результаті ДТП, зокрема висновок експерта в якому визначено, що вартість матеріального збитку становить 170483,33 грн.
Крім того, на переконання суду, факт пошкодження транспортного засобу свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
Відтак, суд задовольняє позов.
Крім того, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1804,83 грн, що становить 1% від ціни позову.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в сумі 1804,83 грн.
В іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ