ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1672/23

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/586/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: Комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника»»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника» (далі КП «СЄЗ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за послугу з управління багатоквартирним будинком за період з 01 липня 2019 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 31 902,85 грн.

Заявлені вимоги вмотивовано тим, що 02 квітня 2019 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та КП «СЄЗ» укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого співвласники зобов`язані оплачувати надані послуги у розмірі та строки, встановлені договором. Відповідачка, маючи у власності нежитлове приміщення за вищенаведеною адресою, своєчасно не сплачує за послугу з управління багатоквартирним будинком, у результаті чого за період з 01 липня 2019 року по 28 лютого 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 31 902,85 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 15 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «СЄЗ» 26 906,46 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та посилаючись на неповноту з`ясування всіх обставин справи і ненадання їм належної правової оцінки, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

За доводами апеляційної скарги районний суд не дотримався положень ст. 2, 12 ЦПК України щодо забезпечення основного завдання цивільного судочинства змагальності сторін та приписів ч. 6 ст. 272 ЦПК України щодо порядку повідомлення відповідача про розгляд справи і направлення процесуальних документів. Скаржниця зазначає, що їй не було вручено ухвалу про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, а також не повідомлено належним чином про дату судового засідання, що позбавило її законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів.

Указує на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_1 комунальних послуг по АДРЕСА_1 у спірний період, оскільки, зважаючи на приписи ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, п. 6 ч. 1 ст. 7 цього Закону, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо фактично користувався ними. Належне заявниці нежитлове приміщення у період, за який судом першої інстанції стягнуто борг, не було готове до експлуатації, отже комунальних послуг вона не отримувала.

У наданому відзиві КП «СЄЗ», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та їх аргументацією, вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до безпідставності тверджень відповідачки про відсутність доказів отримання нею послуги з управління багатоквартирним будинком.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 4 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» являється співвласником спільного майна багатоквартирного будинку. Статтею 12 наведеного Закону передбачено, що саме входить до витрат на управління багатоквартирним будинком та як вони розподіляються між співвласниками. Наголошує, що згідно з наведеною нормою невикористання власником належного йому нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Тому готовність або неготовність належного відповідачці приміщення до експлуатації не впливає на обов`язок споживача утримувати спільне майно багатоквартирного будинку.

Вважає безпідставними посилання відповідачки на відсутність доказів отримання нею послуги з управління будинком. Посилається на висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 640/18143/16, за якими факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що у свою чергу є порушенням умов договору, повинен бути зафіксований належним чином. Всупереч ст. 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до підприємства з відповідними заявами чи претензіями щодо ненадання послуг. Відповідачка здійснювала ремонтні роботи у приміщенні, що явно потребувало використання електроенергії, системи водопостачання та водовідведення. Оскільки всі внутрішньобудинкові системи будинку функціонують, підприємством проводиться їх обслуговування, а також здійснюється прибирання прибудинкової території.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов КП «СЄЗ», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка, маючи у власності нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку, являється споживачем наданих позивачем послуг з утримання багатоквартирного будинку, але з 01 липня 2019 року не сплачує їх вартість, що призвело до утворення заборгованості. Дійшовши висновку до зменшення розміру заборгованості до 26 906,46 грн, районний суд застосував позовну давність у межах трьох років з дати звернення з позовом, зокрема з 21 березня 2020 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності КП «Служба Єдиного Замовника» є комплексне обслуговування об`єктів (код КВЕД 81.10) (а.с. 9). Місцезнаходженням юридичної особи зазначено: АДРЕСА_2 .

02 квітня 2019 року між КП «СЄЗ», як управителем, та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_2 , укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с. 10-14), відповідно до умов якого позивачем надається послуга з управління зазначеним багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, купівлю електричної енергії, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Сторонами договору погоджені права та обов`язки, ціна та порядок оплати послуги з управління, а також відповідальність сторін.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна послуги з управління становить 3,86 грн на місяць за 1 кв м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає в себе витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку та винагороду управителю. Ціна послуги за цим договором може змінюватися управителем у разі коли протягом дії договору змінюються ставки податків і зборів. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше останнього числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 3.3 Договору).

ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення «А» загальною площею 218 кв м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2019 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 7-8).

Відповідно до наданих позивачем зведеної облікової картки та довідки за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за період з липня 2019 року по лютий 2023 року заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території становить 31 902,85 грн (а.с. 4-5, 6).

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком, КП «СЄЗ» зазначало про те, що ОСОБА_1 , маючи у власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , своєчасно не сплачує за послугу з управління багатоквартирним будинком, у результаті чого за період з липня 2019 року по лютий 2023 року утворилася заборгованість, яку погасити у добровільному порядку відповідачка відмовляється.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

За змістом ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком належить до житлово-комунальних послуг. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 13 Закону).

Статтею 14 Закону передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги: кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок житловий будинок, в якому розташовано три та більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартири або нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку. Частка співвласника частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Статтею 15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, серед іншого, приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів (ст. 16 Закону).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «СЄЗ» заборгованості з оплати послуги з управління багатоквартирним будинком, пославшись на те, що відповідачка, маючи у власності нежитлове приміщення та будучи споживачем послуги з управління багатоквартирним будинком, має заборгованість зі сплати за спожиті послуги.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 19 липня 2019 року являється власником об`єкта нежитлової нерухомості нежитлового приміщення «А», розташованого у АДРЕСА_1 . За цією ж адресою створене та здійснює діяльність КП «СЄЗ», яке здійснює комплексне обслуговування багатоквартирного будинку.

Договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 02 квітня 2019 року, укладеним між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку, визначено розміри та порядок сплати внесків і платежів, в тому числі, для нежитлових приміщень. Наведений договір є чинним, відповідачем не оспорений.

Отже, колегія суддів приходить висновку, що відповідачка була зобов`язана виконати обов`язок з оплати відповідних внесків як співвласник багатоквартирного будинку, проте, в порушення норм чинного законодавства України, зокрема ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ЦК України, належним чином не виконувала ці зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Колегією суддів відхиляються доводи скаржниці про відсутність доказів, які б підтверджували факт отримання нею комунальних послуг по АДРЕСА_1 через неготовність належного їй на праві власності нежитлового приміщення до експлуатації у спірний період. Відповідачкою не надано доказів на підтвердження доводів щодо неможливості використання нежитлового приміщення. Крім цього, невикористання власником належного йому помешкання або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку»).

В матеріалах цієї справи відсутні також належні та допустимі докази (акти-претензії, складені сторонами або заяви відповідного змісту від імені відповідачки) на підтвердження ненадання або неналежного надання КП «СЄЗ» послуги з управління багатоквартирним будинком. Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу про те, що факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що у свою чергу є порушенням умов договору, повинен бути зафіксований належним чином. Всупереч ст. 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ОСОБА_1 не зверталася до підприємства з відповідними заявами або претензіями щодо ненадання послуг чи їх надання неналежної якості.

Оскаржуючи заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду від 26 травня 2023 року, яким позов КП «СЄЗ» про стягнення заборгованості було задоволено повністю, у заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 посилалася на неналежне повідомлення її про розгляд справи. Заперечуючи проти заявлених вимог, указувала, що їх частина виходить за межі строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України (а.с. 29). Посилань на неотримання послуги з управління багатоквартирним будинком чи отримання її неналежної якості відповідачка, як на підставу скасування заочного рішення, не робила.

Отже, доводи ОСОБА_1 про ненадання позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком у сумі 26 906,46 грн є доведеними та обґрунтованими.

Апеляційним судом відхиляються посилання відповідачки про порушення судом першої інстанції принципу змагальності через ненаправлення їй ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками. Як свідчать матеріали справи (а.с. 20), обов`язок направлення стороні наведених документів районний суд виконав і скерував ОСОБА_1 ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_3 , звідки кореспонденція повернулась неврученою через відсутність адресата за указаною адресою. Задовольнивши заяву відповідачки про перегляд заочного рішення, районний суд надав ОСОБА_1 процесуальну можливість висловлювати заперечення на позов та подавати відповідні докази на підтвердження наведених доводів. Належних та допустимих доказів на підтвердження висловлених заперечень проти позову відповідачка ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надала.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Оскільки ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25 березня 2024 року, на підставі ч. 4 ст. 359 ЦПК України, зупинено дію рішення Ніжинського міськрайонного суду від 15 січня 2024 року, дію цього рішення слід поновити.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року без змін.

Поновити дію рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко