Справа № 288/988/24
Провадження № 2/288/315/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Корнинське (колишнього Попільнянського) теперішнього Житомирського району Житомирської області, померла її мати ОСОБА_3 .

Після смерті матері ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Позивач, як донька померлої, являється спадкоємцем першої черги.

На час смерті мати позивача була зареєстрована в АДРЕСА_1 , за вказаною адресою був також зареєстрований на час смерті матері позивача також внук, син позивача - ОСОБА_2 .

Незважаючи на вказані обставини, мати позивача постійно проживала з позивачем вже близько 10 років в АДРЕСА_2 .

Позивач вважала, що прийняла спадщину своїми діями, тобто постійним проживанням разом із спадкодавцем на час її смерті, незважаючи на реєстрацію місця проживання її матері за іншою адресою.

Син позивача ОСОБА_2 був зареєстрований біля баби на час її смерті, так як і на даний час, однак вже близько 10 років за тією адресою він не проживає, а проживає разом з дружиною в АДРЕСА_3 .

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання матері позивача за фактичним місцем її проживання на час смерті разом з позивачем, не може бути доказом того, що позивач не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За вказаних обставин позивач вважає, що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 .

Позивач просить встановити факт постійного її проживання разом із спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 , на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду клопотання в якому просить справу розглядати без його участі та позивача, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає.

Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30 грудня 1976 року Корнинським сільським ЗАГС Попільнянського району Житомирської області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , запис за № 90 /а.с. 6/.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 25 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попільнянського районного управління юстиції у Житомирській області, до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено реєстраційний запис про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 », актовий запис № 7 від 17 квітня 2005 року, складений Виконавчим комітетом Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області /а.с. 7/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11 вересня 2023 року Виконавчим комітетом Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 72 /а.с. 8/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 21 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , актовий запис за № 24 /а.с. 9/.

Як вбачається з довідки № 344 від 27 березня 2024 року Виконавчого комітету Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка смт. Корнин, Попільнянського району, Житомирської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала без реєстрації до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2 , разом з донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 11/.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11 квітня 2012 року виконкомом Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вказана ОСОБА_3 , частка 1/1 /а.с. 12/.

Згідно Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 /а.с. 13/.

Довідкою № 539 від 23 травня 2024 року Виконавчого комітету Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області визначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка смт. Корнин, Попільнянського району, Житомирської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , була зареєстрована до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 , разом з внуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , але за даною адресою не проживала. На момент смерті проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , разом з донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 30/.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач ОСОБА_1 постійно проживала разом з матір`ю ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою АДРЕСА_2 .

Частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Враховуючи вищевикладені обставини, судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що підтвердження факту постійного проживання позивача разом із матір`ю на час відкриття спадщини необхідне позивачу для належної реалізації своїх спадкових прав, однак підтвердити цей факт в позасудовому порядку позивач не має можливості, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що позивач проживала разом із спадкодавцем - своєю матір`ю ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за однією адресою, а відтак позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»; статтями 1216-1218 Цивільного Кодексу України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 197-200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 293, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , разом із спадкодавцем матір`ю ОСОБА_3 , на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник