Справа № 740/2810/24
Провадження № 2/740/974/24
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

18 листопада 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пулинець Ю.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),

представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради-Парубець М.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обгрунтований тим, що сторони з 13 лютого 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду 02 вересня 2015 року, останні є батьками ОСОБА_3 , який перебуває на утриманні позивача і проживає з нею в м.Біла Церква Київської області. Позивач займається вихованням та доглядає сина, виконує свої обов`язки в організації домашнього побуту, дитині створені всі належні умови для виховання та розвитку. Відповідач ніколи не займався доглядом і вихованням сина, не спілкується з ним, морально та матеріально не підтримує сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує здобуття загальної середньої освіти, не спілкується із сином взагалі, аліменти, що визначенні рішенням суду від 02 вересня 2015 року, на утримання сина у розмірі частини всіх видів його доходу не сплачує, станом на квітень 2024 року заборгованість складає 221951 грн. Позивач не створює перешкод у спілкуванні відповідача із сином. Відповідач байдужий до долі сина. Позбавлення батьківських прав відповідає інтересам сина. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05 липня 2024 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. Під час підготовчого провадження відзив чи заперечення на позов відповідачем не подані.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги за обставин згідно з позовною заявою, пояснила, що відповідач не бере будь-якої участі у вихованні та догляді свого сина ОСОБА_3 , який взагалі не знає свого батька, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Парубець М.О., в порядку ст.171 СК України пояснив, що зовсім не знає свого батька, з яким востаннє спілкувався у шестирічному віці в м.Біла Церква, батько не допомогає матері, просить позбавити останнього батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Парубець М.О. в судовому засіданні вважала за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав щодо свого сина.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин неявки, клопотання про відкладення розгляду справи відсутні.

Положеннями ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Станом на час розгляду справи згідно з повідомленням центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 09 травня 2024 року зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_1 , на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, відповідачем не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.

Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.

Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене та позицію позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні встановлені підстави відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, при цьому сторонам надана можливість представити свою позицію по справі під час судового провадження за умов, які не ставлять їх в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною, що в свою чергу відповідає розумному балансу їх інтересів та дотриманню розумних строків розгляду справи.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 2009 року, який розірваний рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2015 року, останні є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на час розгляду справи досяг 15-річного віку і проживає разом із позивачем в м.Біла Церква та перебуває на її утриманні, де створенні всі комфортні умови для забезпечення його життєдіяльності, виховання і розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 20 червня 2024 року.

Згідно розрахунку Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції України (м.Київ) ОСОБА_2 є платником аліментів по виконавчому листу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за №357/11473/15-ц від 02 вересня 2015 року на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів доходу його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на 01 квітня 2024 року заборгованість складає 221951 грн.

Відповідно до довідки Білоцерківської гімназії-початкової школи №11 Білоцерківської міської ради Київської області від 17 квітня 2024 року ОСОБА_3 навчається у даному закладі, утримання та виховання якого здійснюється ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 у вихованні сина участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся, обов`язки батька не виконує.

Відповідно до довідки КЗ БМР ДЮСШ Богатир від 09 квітня 2024 року ОСОБА_3 навчався у даному закладі протягом 2019-2021 року, батько ОСОБА_2 у спортивному житті сина участі не брав.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 24 вересня 2024 року підтверджується доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 з підстав невиконання батьківських обов`язків без поважних причин.

Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України»).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії»).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім-права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

За поданими суду доказами відповідач ОСОБА_2 тривалий час не спілкується з сином ОСОБА_3 , який на час розгляду справи досяг 15-річного віку, і не бере участі у його вихованні, тобто свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, і можливість налагодження стосунків між батьком та сином остаточно втрачена, що підтверджується безпосередніми поясненнями дитини у судовому засіданні.

Також судом враховується думка ОСОБА_3 , якому на час розгляду справи виповнилося 15 років, що є свідомим віком для надання оцінки діям та прийняття свідомих рішень, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

За таких обставин відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_3 , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, не бере участі у підготовці до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що також вказано у висновку органу опіки та піклування, оскільки упродовж тривалого часу та усього розгляду справи належним чином не здійснив будь-яких дій, щоб налагодити відносини із дитиною, що розцінюється судом як умисне ухилення від виховання дитини і в сукупності є підставою для застосування до відповідача такої виключної міри впливу, як позбавлення батьківських прав, враховуючи, в даному випадку, якнайкращі інтереси дитини.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Також судом враховується, що згідно із ст.169 СК України батько, який позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться його поведінка та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачені позивачем 1211,20 грн судового збору підлягають стягненню на її користь із відповідача.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами та органом опіки та піклування під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 02 грудня 2024 року