Єдиний унікальний номер судової справи 479/328/13-ц
Номер провадження 22-ц/812/394/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

11 березня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Голощаповою А.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Кривоозерським районним судом Миколаївської області 18 січня 2024 року, під головуванням судді Репушевської О.В., в приміщені цього ж суду, описку в якій виправлено ухвалою цього ж суду від 09 лютого 2024 року, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі в Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Іванова Володимира Миколайовича, про результати перевірки законності виконавчого провадження, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на постанову начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Іванова Володимира Миколайовича, про результати перевірки законності виконавчого провадження, заінтересована особа ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївській області від 17 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2013 року до досягнення дитиною повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вищевказаного рішення Кривоозерським районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист №479/328/13-ц від 27 травня 2013 року, за яким державним виконавцем Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Сигляник Т.В. було відкрито виконавче провадження №69889803.

21 лютого 2023 року старшим державним виконавцем Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Сігіновою Н.В. у виконавчому провадженні №69889803 винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_2 штрафу на користь держави у розмірі 108 425 грн., у зв`язку із тим, що сукупній розмір заборгованості по аліментам перевищує суму відповідних платежів за три роки.

В подальшому 22 березня 2023 року державним виконавцем Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Сигляник Т.В. винесено постанову про виправлення описки у процесуальному документі постанові про накладення штрафу, та зазначено, що штраф підлягає стягненню на користь стягувача.

12 грудня 2023 року начальником Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івановим В.М. у виконавчому проваджені №69889803 винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою скасовано постанову старшого державного виконавця Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Сігіновою Н.В. про накладення штрафу від 21 лютого 2023 року.

Постанова начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Іванова В.М. обґрунтована тим, що постанова про накладення штрафу винесена передчасно, оскільки з моменту пред`явлення виконавчого листа для виконання ще не пройшло три роки. Крім того, всупереч вимогам чинного законодавства штраф стягнуто на користь держави, а не на користь стягувача.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вказана постанова начальника відділу ДВС прийнята з порушенням вимог п.п.2,7 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, а також п.п.2.1.1, 2.1.2 п.2.1, п.3.8 Розділу 2 Порядку витребування та проведення перевірки виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №136/5 від 01 грудня 2004 року, заявник ОСОБА_1 просила:

визнати неправомірною постанову начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Іванова В.М. про результати перевірки законності виконавчого провадження №69889803;

зобов`язати начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Іванова В.М. усунути порушення поновивши порушене право заявника на отримання штрафу за несплату аліментів.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року, описку в якій виправлено ухвалою того ж суду від 09 лютого 2024 року, в задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

20 лютого 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Іванова В.М. на апеляційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність постановленої судом першої інстанції ухвали.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання у суді апеляційної інстанції інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому, їх неявка, згідно з вимогами ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.18 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічні положення закріплені у ст.447 ЦПК України, за якою сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївській області від 17 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 03 квітня 2013 року до досягнення дитиною повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист №479/328/13-ц від 27 травня 2013 року, за яким державним виконавцем Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Сигляник Т.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69889803 від 20 вересня 2022 року (а.с.77-78).

Постановою про накладення штрафу від 21 лютого 2023 року старшим державним виконавцем Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Сігіновою Н.В. встановлено, що сукупний розмір заборгованості по аліментам перевищує суму відповідних платежів за три роки та накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь держави в розмірі 108 425 грн. (а.с.80-81).

22 березня 2023 року державним виконавцем Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Сигляник Т.В. при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі. Постановлено внести виправлення до документу «Постанова про накладення штрафу» у частині постанови «постановляю» у п.1 замінено з «штраф на користь держави у розмірі 108 425 грн.» на «штраф на користь стягувача у розмірі 108 425 грн.» (а.с.83-84).

В подальшому, виконавче провадження було передано до Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 10 березня 2023 року за №930/5 «Про відділи державної виконавчої служби у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)» та на підставі постанови старшого державного виконавця Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сігінової Н.В. про передачу виконавчого провадження від 15 травня 2023 року.

12 грудня 2023 року начальником Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івановим В.М. у виконавчому проваджені №69889803 винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою:

визнано постанову старшого державного виконавця Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сігінової Н.В. про накладання штрафу від 21 лютого 2023 року такою, що винесена з порушенням абзаців 3,5 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», абзаців 1,2 пункту 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5);

скасовано постанову старшого державного виконавця Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сігінової Н.В. про накладання штрафу від 21 лютого 2023 року (а.с.86-87).

Зі змісту постанови вбачається, що приймаючи постанову про накладення штрафу старший державний виконавець не врахував, що станом на 21 лютого 2023 року з дня пред`явлення виконавчого листа пройшло 5 місяців та 2 дня, а тому винесення вказаної постанови є передчасним. Крім того, старшим державним виконавцем помилково стягнуто штраф саме на користь держави, а не на користь стягувача.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У статті 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження.

Частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час винесення постанови про накладення штрафу) передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У пункті 8 Глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5), визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог п.7 Розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень п.1, п.2 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, перевірити законність виконавчого провадження мають право, у тому числі начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі, який може проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

При вирішенні справи, колегія суддів зауважує, що в постанові про накладення штрафу від 21 лютого 2023 року відсутні відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, що не відповідає вимогам п.7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року.

До того ж, під час винесення постанови від 21 лютого 2023 року про накладення штрафу, старший державний виконавець керувався статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», які не регулюють спірні правовідносини під час стягнення аліментів.

Окрім того, за ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З матеріалів справи убачається, що виконавчий лист заявником пред`явлено до примусового виконання 19 вересня 2022 року, що свідчить, що з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання до дня винесення постанови про накладення штрафу минуло лише 5 місяців 2 дні. За такого, постанову про накладення штрафу винесено передчасно.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні скарги, Кривоозерський районний суд Миколаївської області, правомірно виходив із того, що оскаржувана ОСОБА_1 постанова начальника Другого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Іванова В.М. від 12 грудня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №69889803, якою скасовано постанову старшого державного виконавця Кривоозерського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Сігіновою Н.В. про накладення штрафу на боржника від 21 лютого 2023 року, винесена відповідно до вимог чинного законодавства та в межах його повноважень, оскільки у старшого державного виконавця були відсутні правові підстави для накладення на боржника штрафу у даному виконавчому провадженні.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки особою, яка подала скаргу, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недотримання начальником відділу норм Закону України «Про виконавче провадження» та положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом першої інстанції додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення відповідно до положень ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідно - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 14 березня 2024 року