Справа № 212/1265/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Пижик В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за участі представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

4 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 02.07.2020 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») на підставі наказу № 137-к від 01.07.2020 року. Однак 03.11.2023 р. позивачу за місцем роботи був оголошений наказ № 473-ОС від 03.11.2023 року про відсторонення позивача від роботи, як начальника служби безпеки, без збереження заробітної плати відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України, враховуючи кримінальне провадження № 0000051 від 03.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, внаслідок чого позивач тимчасово до роботи не допускається з 03.11.2023 року на час розгляду у Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу даної кримінальної справи. Вважаючи відсторонення позивача від роботи незаконним, вказував, що відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин. Однак відповідачем у наказі про відсторонення від виконання обов`язків не зазначено посилань на вичерпні підстави, які наведені у ст. 46 КЗпП, а обґрунтування відсторонення позивача кримінальним провадженням відносно ОСОБА_1 є неправомірним, оскільки такої підстави як наявність кримінального провадження чи розгляд кримінальної справи для відсторонення від посади працівника роботодавцем не передбачено. Отже, дії відповідача щодо видання спірного наказу є незаконними та такими, що порушують право позивача на працю, тому наказ № 473-ОС від 03.11.2023 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Так з інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків в серпні 2023 року позивачу нараховано зарплату в сумі 106990,19 грн., а у вересні 2023 року - 94316,61 грн., тому середньоденна зарплата ОСОБА_1 складає 4575,15 грн., внаслідок чого середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу на день подання позову за період з 3 листопада 2023 року по 3 лютого 2024 року становить 306535,05 грн. (4575,15 х 67 = 306535,05). Внаслідок захисту своїх прав попередній розмір судових витрат ОСОБА_1 на оплату правничої допомоги становить 15000 грн. На підставі викладеного просив суд визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Криворізька теплоцентраль» про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 03.11.2023 р. № 473-ОС, стягнути з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3 листопада 2023 року до часу фактичного виконання судового рішення, стягнувши з відповідача понесені ним судові витрати.

Не погоджуючись із поданим позовом представник відповідача, адвокат Стаднік Я. В., подала відзив на позов, вказуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки наказ «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » від 03.11.2023 р. № 473-ОС є цілком законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, який був винесений внаслідок пред`явлення ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, справа відносно якого розглядається у Жовтневому районному суді міста Кривого Рогу (справа № 212/3927/23) внаслідок спричинення умисного тілесного ушкодження середньої тяжкості працівниці відповідача. Крім того за фактом нещасного випадку, що стався 16 січня 2021 року на АТ «Криворізька теплоцентраль» складено акт спеціального розслідування нещасного випадку, згідно із яким визнано ОСОБА_1 особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, як начальник служби безпеки АТ «Криворізька теплоцентраль». При цьому відсторонення від роботи є тимчасовою забороною роботодавця на виконання працівником його трудових обов`язків, що за ст. 46 КЗпП України допускається в інших випадках, передбачених законодавством. Для відсторонення працівника від роботи узгодження з профспілковою організацією не передбачено законами України. При цьому відсторонення від посади без збереження заробітної плати може здійснюватися відносно підозрюваного або обвинуваченого у кримінальному провадженні, щодо злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а в такому випадку в разі відсторонення не передбачено збереження заробітної плати. При цьому шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного відсторонення від роботи підлягає відшкодуванню відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за рахунок коштів державного бюджету на підставі, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду чи закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення або відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, внаслідок законності відсторонення позивача від роботи, відсутні підстави для стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Не погоджуючись із відзивом на позов, представник позивача подала відповідь на відзив, вказуючи, що в порушення закону відповідачем у наказі про відсторонення від виконання обов`язків позивача не зазначено посилання на вичерпні підстави, наведені у ст. 46 КЗпП, а посилання на розслідування нещасного випадку та розгляду судом справи за обвинуваченням ОСОБА_1 не є достатніми правовими підставами для відсторонення позивача. Заперечувала проти посилання відповідача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки це стосується застосування заходу забезпечення кримінального провадження, як відсторонення від посади особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відбувається за рішенням слідчого судді за результатами розгляду відповідного клопотання, поданого прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Однак в рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, рішень про відсторонення його від посади не приймалось. Відповідно до абз. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Оскільки ОСОБА_1 є членом профспілкового органу, то наказом № 473-ОС від 03.11.2023 року про відсторонення від роботи позивача без збереження йому заробітної плати повинен був бути попередньо погоджений з профспілковою організацією. Вказувала також, що зазначені відповідачем у довідці № 100/06 від 20.02.2024 року відомості про середньоденну зарплату позивача не відповідають офіційним відомостям щодо його заробітної плати, переданим до податкової та Пенсійного фонду України, оскільки ОСОБА_1 отримував дохід у вигляді зарплати за місцем роботи на АТ «Криворізька теплоцентраль» у вересні 2023 року у розмірі 94316,61 грн., в той час як відповідач вказує суму 58792,03 грн. На підставі переліченого просила вважати вірним розрахунок, здійснений на підставі документів податкової в частині розміру нарахованої зарплати позивача, яка становить 94316,61 грн. за вересень 2023 року та 14608,07 грн. за жовтень 2023 року, внаслідок чого середньоденна зарплата ОСОБА_1 становить 3513,70 грн. Таким чином просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник відповідача надала суду письмові заперечення на відповідь на відзив, де вказувала, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно із п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. При цьому при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (щорічні і додаткові відпустки). Так у вересні 2023 року була нарахована позивачу відпустка за 14 календарних днів на суму 35524,58 грн., яка не врахована в розрахунок середньоденної заробітної плати, що свідчить про правильність проведеного розрахунку середньої заробітної плати AT «Криворізька теплоцентраль» відносно позивача. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним, скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі письмових додаткових пояснень представник позивача, адвокат Угринович Н. К., вказувала, що довідка, складена відповідачем 11.03.2024 року про середню зарплату ОСОБА_1 , не спростовує відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми нарахованого доходу позивачу за вересень 2023 року, оскільки за вересень 2023 року в витягу ДПС відображено ОСОБА_1 код доходу «101 - заробітна плата». Отже, середня заробітна плата позивача становить саме 3513,70 грн. ((94316,61 + 14608,07) / 31 = 3513,70).

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача, адвокат Угринович Н. К., у судовому засіданні, підтримуючи повністю вимоги позивача, надала пояснення аналогічні тим доводам, що були викладені у заявах по суті справи та додаткових поясненнях, на підставі чого просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.

Представник відповідача, адвокат Стаднік Я. В., у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 повністю та підтримуючи доводи, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, зазначала, що відповідачем при обрахунку середньої зарплати було вірно не взято до уваги усю суму нарахованого доходу позивача за вересень 2023 року, оскільки за такий місяць ОСОБА_1 було нарахований дохід за 14 днів відпустки, про що позивачу достеменно відомо із розрахункових листів. Отже, вважаючи наказ від 3 листопада 2023 року про відсторонення від роботи позивача цілком законним, просила суд у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог, виходячи з наступного вмотивування.

Суд встановив, що відповідно до наказу № 137-к від 1 липня 2020 року АТ «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_1 було прийнято на роботу заступником начальника підрозділу воєнізованої охорони з 2 липня 2020 року, після чого ОСОБА_1 було на підставі наказу № 16-к від 26 січня 2021 року переведено з 27 січня 2021 року на посаду начальника Служби безпеки.

Натомість, згідно із наказом АТ «Криворізька теплоцентраль» від 3 листопада 2023 року № 473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » відповідно ст. 46 КЗпП, враховуючи кримінальне провадження, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України внаслідок завдання умисного тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості працівниці відповідача, було відсторонено ОСОБА_1 , начальника Служби безпеки, від роботи з 3 листопада 2023 року та на час розгляду Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, без збереження заробітної плати, із яким позивача було ознайомлено 03.11.2023 року.

З витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що станом на 30.10.2023 року незнятої чи непогашеної судимості ОСОБА_1 не має, в розшуку не перебуває, однак якому було 06.04.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, справа відносно якого була 06.06.2023 року направлена до суду із обвинувальним актом.

Суд зазначає, що справа № 212/3927/24 за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, призначена до розгляду Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу на 14.03.2024 року, що вбачається з відкритої інформації на сайті «Судової влади України» в розділі «Стан розгляду справ».

Отже, підстави вважати ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні наразі відсутні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За ч. 1 ст. 21 Кодексу Законів про Працю (далі - КЗпП) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП.

Так відповідно до ст. 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд зазначає, що відсторонення від роботи є тимчасовим позбавленням працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи.

Отже, відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 червня 2020 року по справі № 185/676/18.

Відсторонення від роботи працівника здійснюється роботодавцем виключно з підстав передбачених законодавством. Здійснюючи відсторонення від роботи працівника роботодавець зобов`язаний діяти на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені законом, неупереджено, дотримуватись принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином посилання представника відповідача на те, що відсторонення від роботи ОСОБА_1 було зумовлене попередженням негативних наслідків його перебування на роботі, суд відхиляє, оскільки для відсторонення працівника у роботодавця повинні бути законні підстави, визначені ст. 46 КЗпП.

Отже, при винесені наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_1 на підприємстві відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» не було дотримано визначених законом підстав для такого відсторонення позивача.

Так само суд зауважує, що й відсутні підстави для відсторонення ОСОБА_1 від роботи, оскільки підстави, визначені ст. 46 КЗпП не були доведені представниками відповідача, а в рамках вказаної кримінальної справи рішення слідчим суддею чи судом про відсторонення ОСОБА_1 від посади не приймалось.

При цьому за аналогічних підстав суд не приймає до уваги акт від 27 серпня 2021 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався на АТ «Криворізька теплоцентраль» 16.01.2021 року відносно ОСОБА_5 внаслідок отримання нею політравми, за яким було встановлено порушення вимог закону ОСОБА_1 , начальника Служби безпеки, за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України.

Оскільки такої підстави відсторонення від роботи, як наявність кримінальної справи за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення ані положеннями ст. 46 КЗпП, ані іншими нормативними актами не передбачено, то відсторонення ОСОБА_1 від роботи на посаді начальника Служби безпеки АТ «Криворізька теплоцентраль» є неправомірним, внаслідок чого наказ від 03.11.2023 року № 473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » є незаконним та підлягає скасуванню судом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Отже, в разі незаконного відсторонення працівника від роботи він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 квітня 2020 року по справі № 761/12073/18.

Також відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При цьому суд відкидає посилання представника відповідача на те, що шкода, завдана позивачу внаслідок його незаконного відсторонення від роботи підлягає відшкодуванню за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за рахунок коштів державного бюджету, оскільки таке відшкодування можливе в разі застосування у рамках кримінального провадження до підозрюваного або обвинуваченого такого заходу забезпечення кримінального провадження, як відсторонення від посади.

Натомість, матеріали справи не місять доказів застосування до позивача в рамках наявної кримінальної справи № 212/3927/24 відсторонення від посади в порядку КПК України.

Суд, враховуючи перелічене, вказує, що стягнення середнього заробітку визначається згідно із ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньо денна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно із п. 8 Порядку № 100 визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки АТ «Криворізька теплоцентраль» № 100/06 від 20.02.2024 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на товаристві відповідача становить 2367,75 грн., яка була обрахована із заробітної плати позивача за вересень 2023 року в сумі 58792,03 грн. (16 робочих днів) та за жовтень 2023 року в сумі 14608,07 грн. (15 робочих днів).

У свою чергу за відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору станом на 05.03.2024 року, наданих Податковою службою України зазначено, що нарахована АТ «Криворізька теплоцентраль» зарплата ОСОБА_1 за вересень 2023 року становить 94316,61 грн., а за жовтень 2023 року - 14608,07 грн., з сум яких було нараховано податки та військовий збір.

Однак за довідкою АТ «Криворізька теплоцентраль» № 3405/06 від 11.03.2024 року вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на товаристві відповідача становить 2367,75 грн., яка була обрахована із заробітної плати позивача за вересень 2023 року в сумі 58792,03 грн. (16 робочих днів) та за жовтень 2023 року в сумі 14608,07 грн. (15 робочих днів). При цьому при обчисленні в вересні 2023 року позивачу була нарахована відпустка за 14 календарних днів на суму 35524,58 грн., яка відповідно не була врахована в обрахунку середньо денної зарплати позивача.

В цьому сенсі суд вказує, що згідно із п. 3 розділу ІІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у п. 4 такого Порядку.

Натомість, відповідно до змісту п. 4 розділу IV Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином суд не приймає до уваги посилання представника позивача на суму зарплати ОСОБА_1 за вересень 2023 року в розмірі 94316,61 грн., оскільки такий дохід обумовлений включенням до нього також нарахованої відпустки позивача за 14 календарних днів в розмірі 35524,58 грн., сума якої не може братись до уваги при обрахунку позивачу середньої заробітної плати.

При цьому посилання представника позивача на відомості Податкової служби України про те, що доходи за вересень 2023 року ОСОБА_1 в розмірі 94316,61 грн. є його зарплатою, суд відкидає, оскільки в такій довідці неможливо виокремити структуру заробітної плати працівника, тому суми доходу нараховані за такий місяць за відпрацьований час позивача та за надану йому підприємством відповідача відпустку у такій довідці податкової об`єднуються.

Враховуючи, що відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на час дії воєнного стану не застосовуються норми ст. 73 КЗпП (Святкові і неробочі дні), то вбачається, що кількість робочих днів з моменту прийняття 3 листопада 2023 року наказу № 473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » до моменту ухвалення рішення про скасування такого наказу становить 93 дні.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом кількість робочих днів та середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 на посаді начальника Служби безпеки АТ «Криворізька теплоцентраль», судом було розраховано розмір суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу через незаконне відсторонення від роботи, який становить відповідно 220200,75 грн. (93 х 2367,75 = 220200,75).

Отже, за відсутності доказів проведення оплати позивачу за спірний період заробітної плати АТ «Криворізька теплоцентраль», то заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково у зазначеній в розрахунку суду сумі.

Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що із наказом № 473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » позивача було ознайомлено 03.11.2023 року, то тримісячний строк звернення до суду із даним позовом спливав 05.02.2024 року, тобто у перший робочий день, оскільки 03.02.2024 року припадало на вихідний день, внаслідок чого ОСОБА_1 не було порушено положень ст. 233 КЗпП.

Отже, на підставі викладеного вмотивування, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог в цій частині шляхом стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаконне відсторонення від посади позивача в розмірі 220200,75 грн. з утриманням з такої суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.

При цьому в частині заявлених вимог ОСОБА_1 до АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу з моменту винесення судом рішення по справі до часу фактичного виконання судового рішення слід відмовити, оскільки такі вимоги є передчасними та є предметом їх розгляду судом у майбутньому в разі порушення в цій частині прав позивача.

На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в сумі 968,96 грн., сплачених ОСОБА_1 в частині позовних вимог про скасування наказу про відсторонення від посади.

Також за ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до частки задоволених судом вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 , від сплати якого позивача за законом звільнено, тобто в сумі 2202,01 грн.

Керуючись ст. 4-5, 13, 19, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Наказ Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» від 03.11.2023 року № 473-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 », як незаконний, скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 3 листопада 2023 року до моменту ухвалення рішення суду в сумі 220200 (двісті двадцять тисяч двісті) грн. 75 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 968,96 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь держави судовий збір в сумі 2202,01 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 13 березня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який мешкає в АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", , адреса: м. Кривий Ріг, вул. Електрична 1.

Суддя: Д. О. Козлов