ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1642/15-ц Номер провадження 22-ц/814/2493/24Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

представник зацікавленої особи адвокат Павликівський В.І.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу апеляційн ими скаргами представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року, постановлену суддею Тимчуком Р.І., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за скаргою ОСОБА_1 від 05.08.2021 року та заявою від 13.08.2021 року, поданих в порядку ст.ст. 55-56, 64, 129-1 Конституції України, ст. 447-453 ЦПК України, про встановлення судового контролю за виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року у справі №553/1642/15-ц, ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2019 року у справі №553/1642/15-ц та постанови Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №553/1642/15-ц, -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою, 13 серпня 2021 року із заявою до Ленінського районного суду м. Полтави, яким було постановлено судові рішення у даній справі, про встановлення судового контролю за виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року у справі №553/1642/15-ц, ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2019 року у справі №553/1642/15-ц та постанови Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №553/1642/15-ц (т.1 а.с.1,5-7 справи №553/1642/15-ц, провадження №4-с/553/14/2021).

Скарга та заява мотивовані тим, що з березня 2017 року на розгляді Ленінського районного суду м. Полтави перебувала справа за його скаргою, поданою у порядку статей 55-56, 64, частини п`ятої статті 124 Конституції України, статей 447-453 ЦПК України, на незаконні дії та бездіяльність працівників системи Міністерства юстиції України, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») щодо протиправної відмови виконати остаточне рішення Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, якою визнано неправомірною бездіяльність Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року про стягнення боргу з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 у розмірі 9 333,60 грн. (справа № 553/1642/15). Поновлено ОСОБА_1 строк на включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» для погашення кредиторських вимог ОСОБА_1 на загальну суму 9 333,60 грн. та зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року про стягнення боргу з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 у розмірі 9 333,60 грн. (справа № 553/1642/15). Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 , подану в порядку статей 55-56, 64, частини п`ятої статті 124 Конституції України, статей 447-452 ЦПК України, про визнання незаконними дій, неправомірну бездіяльність посадових осіб органів системи державної виконавчої служби України (далі - ДВС України), Міністерства юстиції України та ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо протиправної відмови виконувати остаточне рішення (постанову) Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність та протиправне невиконання заінтересованими особами: начальником Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоцієм Б.І., Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у справі №553/1642/15-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року. Визнано безпідставною і протиправною бездіяльність, допущену начальником Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоцієм Б. І., стосовно тривалого нерозгляду заяви стягувача ОСОБА_1 від 03 грудня 2018 року щодо протиправної відмови у прийнятті до примусового виконання оригіналу виконавчого листа виданого 31 жовтня 2018 року Ленінським районним судом м. Полтави на виконання Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року. У порядку статті 453 ЦПК України зобов`язано зазначених заінтересованих осіб, в десятиденний строк з дня одержання ухвали суду, надати ОСОБА_1 письмову інформацію щодо організації та проведення ними роботи, спрямованої на фактичне виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року, визнано факти умисної неправомірної бездіяльності протиправного невиконання: рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року у справі №553/1642/15-ц про стягнення боргу з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 в сумі 9 333,60 грн.; ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року у справі №553/1642/15-ц (провадження № 4-с/553/20/2016), яка була постановлена відповідно до статей 383-389 ЦПК України, в порядку судового контролю за виконанням рішення суду від 16 листопада 2015 року у справі №553/1642/15-ц (провадження №2/553/707/2015) та безпідставної і протиправної відмови щодо організації і проведення службового розслідування, вчинених з боку начальника Шевченківського відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Б.І., директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельова М.Є., заступника директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Чорнобая О.Ю., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна С.С. Відповідно до статті 389 ЦПК України (у редакції до 15.12.2017 року) зобов`язано зазначених заінтересованих осіб у десятиденний строк з дня одержання ухвали суду надати суду та ОСОБА_1 письмову інформацію щодо організації та проведення роботи, спрямованої на фактичне виконання: рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року у справі №553/1642/15-ц (провадження №2/553/707/2015) про стягнення боргу з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь стягувача ОСОБА_1 в сумі 9 333,60 грн.; ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року у справі №553/1642/15-ц (провадження №4-с/553/20/2016), постановленої відповідно до статей 383-389 ЦПК України в порядку судового контролю за виконанням рішення суду від 16 листопада 2015 року у справі №553/1642/15-ц (провадження №2/553/707/2015). Постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року залишено без змін. Поновлено виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року. Посилаючись на те, що фактично заінтересовані особи й надалі не виконують зазначені судові рішення, скаржник ОСОБА_1 просив суд встановити судовий контроль за виконанням ухвал Ленінського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2019 року, від 14 квітня 2020 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року; зобов`язати начальника Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадима І.С., директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельова М.Є., заступника начальника директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Чернобая О.Ю. та Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у п`ятнадцятиденний строк надати письмовий звіт суду та ОСОБА_1 про виконання ухвал Ленінського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2019 року, від 14 квітня 2020 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року; постановити окрему ухвалу для вирішення питання юридичної (кримінальної) відповідальності за статтями 364, 382 Кримінального кодексу України заінтересованих осіб у зв`язку з тривалим, протиправним, умисним невиконанням судових рішень.

Ухвалою Ленінського районного суду від 06 грудня 2022 року встановлено судовий контроль за виконанням ухвал Ленінського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2019 року, від 14 квітня 2020 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року.

Зобов`язано начальника Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадима І.С., директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельова М.Є., заступника директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Чорнобая О.Ю. та Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С. у п`ятнадцятиденний строк надати письмовий звіт суду та ОСОБА_1 про фактичне виконання ухвал Ленінського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2019 року, від 14 квітня 2020 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 року поновлено виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року. Однак, заінтересовані особи не виконали зобов`язання, встановлене Верховним Судом відповідно до статті 389 ЦПК України (у редакції до 15.12.2017 року), жодних дій спрямованих на виконання зазначених судових рішень не вчинили. Суд не взяв до уваги заперечення Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на скаргу ОСОБА_1 та клопотання про долучення доказів, а саме: про направлення заявнику та суду листів щодо заходів, які були вжиті на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року, оскільки такі вже були відхилені судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційні скарги Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - задоволено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2024 року постанова Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року - скасована, справа № 553/1642/15-ц направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2024 року вказано, що суд апеляційної інстанції розглянув справу, призначену на 23 травня 2023 року, за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав, чим порушив конституційне право сторони на участь у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» просить ухвалу суду першої інстанції - скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Великою Палатою Верховного Суду встановлено, що рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 16.11.2015 року, з огляду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит», має здійснюватися саме шляхом включення вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів. На виконання означених судових рішень банком було включено вимоги ОСОБА_1 до переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», акцептованих уповноваженою особою Фонду (зміни №24, затверджені рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2339 від 16.09.2019), докази про що надані до суду першої інстанції. У той же час, у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що йому були направлені відповідні документи і він обізнаний про акцептування його грошових вимог. Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, то в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року було постановлено до запровадження в банку тимчасової адміністрації, однак, такі висновок є помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ«Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким запроваджено Тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 року до 17.12.2015 року включно. У подальшому, відповідно до постанови Правління Національного банку України 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «Фінанси

кредит» та рішення Виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит»

та делегування повноважень ліквідатора банку» було розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та призначено Уповноважену особу Фонду, якій делеговано

повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37,38, 47-51 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-УІ. Таким чином, на момент постановлення рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року у банку вже було запроваджено тимчасову адміністрацію, а його діяльність регламентувалася нормами спеціального закону - Закону № 4452-УІ. Також зазначає, що судом не взято до уваги, що судове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року виконано у єдиний можливий законодавчо визначений спосіб, а саме, відповідно до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2018 року та положень Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шляхом включення вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів, оскільки за змістом ст. 46,49 Закону № 4452-УІ. вимоги скаржника ОСОБА_2 підлягають задоволенню в четверту чергу. Неможливість виконання судового рішення про стягнення коштів з неплатоспроможного банку узгоджується з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, пункт 4 частини 4 статті 4 вказаного закону встановлює, що виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. У той же час, приписами пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Наведене свідчить, що законодавцем встановлено єдиний шлях виконання рішення майнового характеру, постановленого відносно неплатоспроможного банку - в межах здійснення процедури ліквідації такого банку і саме таким способом було виконано зазначено рішення про що повідомлено ОСОБА_3 (факт повідомлення ОСОБА_1 про включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів підтверджено останнім в судому засіданні останнім). Відтак, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» виконано і вимоги ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року, і рішення судів, що були раніше постановлені у цій справі. Однак, не застосувавши наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов протиправного висновку щодо невиконання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» низки судових рішень, постановлених у даній справі. Також зазначає, що за змістом положень цивільного процесуального законодавства України судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється виключно в межах відкритого виконавчого провадження. В той же час, ані скарга ОСОБА_1 , ані оскаржувана ухвала не містять посилань на те, які саме дії органу державної виконавчої служби чи державного виконавця, на думку скаржника, є неправомірними. В оскаржуваній ухвалі фактично ставиться питання про неправомірність дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит», що не може бути предметом розгляду в межах фактичного виконання судового рішення про стягнення боргу. Таким чином, скаржником подано документ, подання якого взагалі не передбачено положеннями цивільного процесуального законодавства, а висвітлені у скарзі питання становлять предмет окремого позову, що мав бути поданий в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить ухвалу суду першої інстанції - скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зазначені обставини у заяві ОСОБА_1 спростовується доказами, що знаходяться в матеріалах справи. Також вказує, що частиною п`ятою статті 49 Закону визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку- боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому, виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Керуючись вимогами зазначеної статті Закону, державним виконавцем 28.09.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої разом із дублікатом виконавчого документу надіслано на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (вул. Січових Стрільців, 60, м. Київ, 04053) для подальшого виконання. Таким чином, діючим законодавством не передбачено подальше виконання рішення суду органами державної виконавчої служби у вищезазначених випадках. Зазначає, що директором Департаменту державної виконавчої служби, відповідно до статті 74 Закону, Розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5), проведено перевірку виконавчого провадження №52379259 щодо законності вчинення виконавчих дій, за результатами якої 10.09.2020 року винесено постанову №5 про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета О.В при виконанні виконавчого провадження №52379259 визнано такими, що вчинені у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІУ. На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року №553/1642/15-ц, яку залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року №553/1642/15-ц та постановою Верховного Суду від 09.06.2021 року №553/1642/15-ц, заступником директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобаєм О.Ю. 20.08.2021 року на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) надіслано відповідний лист щодо вжиття в межах компетенції організаційних заходів стосовно виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року №553/1642/15-ц про стягненням боргу з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь стягувана ОСОБА_1 у сумі 9 333,60 грн. Зазначає, що посадові особи Департаменту ДВС діяли на підставі та в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, та вжили вичерпні заходи щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року. Крім того, за даними автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 17.06.2022 року виконавчий документ, виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/1642/15-ц, на виконанні у органах державної виконавчої служби не перебуває.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 07.05.2024 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.6 а.с.70-72) та відповідно доставлені до електронних скриньок. Заяв та клопотань від них про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як встановлено судом першої інстанції, 16.11.2015 року Ленінським районним судом м. Полтави ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили 26.11.2015 року, тобто, до запровадження в банку тимчасової адміністрації.

Однак, вищевказане та обов`язкове рішення національного суду так і залишається без виконання.

20.06.2018 року Велика Палата Верховного Суду винесла постанову щодо включення ОСОБА_1 до списку кредиторів, протиправної відмови зацікавлених осіб виконати рішення суду та стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати із державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві 2 647,00 грн. та із Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 1323,50 грн. (т. 2 а.с. 101-109).

У порушення імперативних норм національного законодавства, а саме норми прямої дії ст.129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і норм міжнародного права, що ратифіковані Україною, що судові рішення для сторін є обов`язковими до виконання, зацікавлена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» включила стягувача ОСОБА_1 до списку кредиторів тільки більше, ніж через рік, а органи ДВС системи Міністерства юстиції України другий виконавчий лист Ленінського районного суду м. Полтави від 31.10.2018 р. втратили та до теперішнього періоду часу питання щодо видачі дублікату виконавчого документу не вирішили і жодного правового рішення (постанови) із даного питання не прийнято (т.1 а.с. 60-61).

14.04.2020 року Ленінський районний суд м. Полтави задовольнив другу скаргу ОСОБА_1 щодо умисної неправомірної бездіяльності, протиправної відмови ряду зацікавлених осіб виконувати рішення суду та організації і проведення службового розслідування.

Суд звернув увагу, що 09.06.2021 р. Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича та директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича, заступника директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобая Олександра Юрійовича - залишив без задоволення.

09.06.2021 року безпосередньо суд касаційної інстанції у резолютивній частині своєї постанови вказав: «Поновити виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року».

Фактично і до теперішнього періоду часу всі зацікавлені особи зобов`язання, встановлене Верховним Судом та в порядку ст. 389 ЦПК України, взагалі не виконали, жодного процесуального документа з боку зацікавлених осіб, спрямованого щодо поновлення виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 р. та постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 р., ними не винесено. В десятиденний термін письмової інформації ні суду, ні ОСОБА_1 щодо організації та проведення ними роботи, спрямованої саме на фактичне виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 р. №553/1642/15-ц та послідуючої ухвали вищевказаного суду від 23.09.2016 року, не надано. Тобто відповідь від зацікавлених осіб почали надходити до суду тільки після того як стягувач ОСОБА_1 05.08.2021 року та 13.08.2021 року знову повторно звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави зі скаргою та заявою, в порядку ст. 55-56,64, 124 ч. 5 Конституції України, ст. 447-453 ЦПК України про встановлення належного судового контролю за виконанням рішень національного суду.

20.08.2021 року за вих. №141054 начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович (виконавець Шеремет О.В.) надіслано до суду повідомлення про те, що, ймовірно, для виконання рішень національних судів стягувач ОСОБА_1 має пред`явити до відділу виконавчий лист Ленінського районного суду м. Полтави від 31.10.2018 року.

Однак, судом встановлено, що 01.11.2019 року судом саме із вище вказаного питання вже було постановлено відповідну ухвалу (т.1 а.с. 60-61), згідно до якої і визнано безпідставною і протиправною бездіяльність вчинену з боку начальника Шевченківського районного ВДВС м. Києва ОСОБА_4 із тривалого нерозгляду заяви стягувача ОСОБА_1 від 03.12.2018 року щодо протиправної відмови прийняти до примусового виконання оригіналу виконавчого листа, виданого 31.10.2018 року Ленінським районним судом м. Полтави на виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року.

Одночасно судом зацікавлених осіб було зобов`язано в десятиденний термін надати письмову інформацію щодо організації та проведення ними роботи, спрямованої на фактичне виконання постанови Великої Палати Верховного Суду України від 20.06.2018 року. Однак, жодної відповіді не надавалося.

Так як і до теперішнього періоду часу, з боку зацікавлених осіб по справі: начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича, директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича, заступника директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобая Олександра Юрійовича та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» Міхно С.С. жодних фактичних дій, спрямованих на фактичне виконання рішень національного суду не було здійснено. Також ними службове розслідування по факту повторного знищення та в інтересах боржника оригіналу виконавчого документу суду від 31.10.2018 року не було проведено.

У порушення постанови Верховного Суду від 09. 06.2021 року з боку вищевказаних зацікавлених взагалі не відбулося юридичного факту щодо поновлення виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року.

У грудні 2021 р. зацікавлені особи системи Департаменту ДВС Мін`юсту України від імені їх представника головного спеціаліста відділу правового забезпечення Департаменту надали суду своє заперечення та клопотання про залучення доказів, які були вже раніше відхилені судами апеляційної та касаційних інстанцій.

Суд першої інстанції звернув увагу на беззаперечний юридичний факт, який встановлений ще 01.11.2019 року саме ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави щодо систематичного (повторного) знищення в органі ДВС системи Мін`юсту України заяв та наданих до них оригіналів виконавчих листів Ленінського районного суду м.Полтави (т.1 а.с. 60-61).

Із 2016 року жодна зацікавлена особа до суду із відповідною заявою (в порядку ч.1 ст. 267 та ч. 5 ст. 435 ЦПК України) про відстрочення рішень суду взагалі не зверталась. При цьому таке відстрочення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення.

Відносно доводів відповідача щодо відсутності цільових коштів на фінансування вказаних виплат, встановленої черговості, то необхідно врахувати принцип щодо мирного володіння майном. У зв`язку з цим неприйнятності посилань відповідача на відсутність додаткових коштів, черговість як причину невиконання своїх зобов`язань.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.08.2019р. у зразковій справі за № 160/3586/19.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні скарги та заяви.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст. 14 ч. 2 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та норм міжнародного права, що ратифіковані державою Україна, такі судові рішення для відповідачів є обов`язковими до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в державі визначається та діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним принципам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правова позиція Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, від 29.06.2010 р. № 17-рп/2010, від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010, від 11.10.2011 р. № 10-рп/2011).

Одночасно при розгляді питань щодо тривалого та протиправного невиконання рішень національного суд керується і нормами міжнародного права, які є ратифіковані державою Україна.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995-004) та практику суду як джерело права.

В рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у їх рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Метрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Вказано, що при розгляді даної справи необхідно і враховувати принцип верховенства права, що вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine), заява № 11932/02, зазначено: суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява №38812/97, п. 155).

У рішенні ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року справа «Кечко проти України», заява №63134/00, визначено, що поняття «власності», яке міститься першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (Broniowski v. Poland, N 31443/96, пар.98).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом справ (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 та пункт з мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 по справі № 11-рп/2012).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" від 26 липня 2012 року зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Саме на судову гілку влади покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Затримка з виконанням судового рішення не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ЕСНК 1999-V).

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі Глоба проти України" від 5 липня 2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, іпtег аlіа (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати, (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Rероrst 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ЕСНК 2002-ІП, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Також на судову гілку влади покладається обов`язок вжиття у межах їх компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду. Та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Соmingersoll S. А." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ЕСНК 2000-ІУ).

Оскільки пункт 1 статті 6 Міжнародної Конвенції, захищає саме виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом скарги та заяви ОСОБА_1 є встановлення судового контролю за виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року у справі №553/1642/15-ц, ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2019 року у справі №553/1642/15-ц та постанови Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №553/1642/15-ц.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, с торони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається по справі, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.11.2019 року у справі №553/1642/15-ц скарга ОСОБА_1 в порядку статей 55-56, 64, 124 ч.5 Конституції України, статей 447-452 ЦПК України, про незаконні дії, неправомірну бездіяльність посадових осіб органів системи ДВС, Міністерства юстиції України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо протиправної відмови виконувати остаточне рішення (постанову) Великої палати Верховного суду України від 20 червня 2018 року - задоволено частково. Визнано фактами неправомірної бездіяльності та протиправного невиконання зацікавленими особами по справі постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року (цивільна справа №553/1642/15-ц, провадження №14-207 цс18), вчинених з боку зацікавлених осіб: - Начальника Шевченківського районного ВДВС м.Києва Головного територіально управління юстиції у м.Києві Гоція Б.І.; - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Ю.П. Визнано безпідставною і протиправною бездіяльність вчинену з боку начальника Шевченківського районного ВДВС м.Києва Головного територіально управління юстиції у м.Києві Гоція Б.І. із тривалого не розгляду заяви стягувача ОСОБА_1 від 03.12.2018 року щодо протиправної відмови прийняття до примусового виконання оригіналу виконавчого листа, виданого 31.10.2018 року Ленінським районним судом м.Полтави на виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року. У порядку ст. 453 ЦПК України зобов`язано вищевказаних зацікавлених осіб, в десятиденний термін з дня одержання ухвали суду, надати ОСОБА_1 (як заявнику та стягувачу) письмову інформацію щодо організації та проведення ними роботи спрямованої на фактичне виконання Постанови Великої Палати Верховного суду України від 20 червня 2018 року (т.1 а.с. 60-61 справи №553/1642/15-ц, провадження №4-с/553/14/2021).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року у справі №553/1642/15-ц скаргу ОСОБА_1 щодо протиправної відмови виконувати рішення суду - задоволено. Визнано факти умисної неправомірної бездіяльності протиправного невиконання: а) рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року №553/1642/15-ц, провадження № 2/553/707/2015, зі стягненням боргу з «Банк «Фінанси та Кредит» на користь стягувача ОСОБА_1 в сумі 9 333,60 грн.; б) послідуючої ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23.09.2016 року у справі №553/1642/15-ц, провадження № 4-с/553/20/2016, яка була постановлена в порядку ст.ст. 383-389 ЦПК України в порядку судового контролю за виконанням вищевказаного первинного рішення національного суду від 16.11.2015 року №553/1642/15-ц, провадження № 2/553/707/2015, та безпідставною і протиправною відмови щодо організації і проведення службового розслідування вчинених з боку: Начальника Шевченківського ВДВС, Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоцій Б.І., директора департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є., заступника директора департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобай О.Ю., уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С. У порядку ст. 389 ЦПК України зобов`язано вищевказаних зацікавлених осіб, в десятиденний термін з дня одержання ухвали суду, надати суду та ОСОБА_1 письмову інформацію щодо організації та проведення ними роботи, спрямованої на фактичне виконання: а) рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року № 553/1642/15-ц, провадження № 2/553/707/2015, зі стягненням боргу з «Банк «Фінанси та Кредит» на користь стягувача ОСОБА_1 в сумі 9 333,60 грн.; б) послідуючої ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23.09.2016 року у справі №553/1642/15-ц, провадження № 4-с/553/20/2016, яка була постановлена в порядку ст.ст. 383-389 ЦПК України в порядку судового контролю за виконанням вищевказаного первинного рішення національного суду від 16.11.2015 року №553/1642/15-ц, провадження № 2/553/707/2015.

Постановою Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №553/1642/15-ц касаційні скарги начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича та директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича, заступника директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобая Олександра Юрійовича - залишено без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року - залишено без змін. Поновлено виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року.

Задовольняючи скаргу від 05.08.2021 року та заяву від 13.08.2021 року, судом першої інстанції встановлено, що заінтересовані особи не виконали зобов`язання, встановлене постановою Верховного Суду від 09 червня 2021 року відповідно до статті 389 ЦПК України (у редакції до 15.12.2017 року) щодо поновлення виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року, жодних дій, спрямованих на виконання зазначених судових рішень, не вчинили.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції, зроблений на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно вимог скарги від 05.08.2021 року та заяви від 13.08.2021 року, предметом доказування є юридичні факти, які мали місце після набрання чинності: - ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року, - постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року; - постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №553/1642/15-ц, щодо їх виконання, тобто з 09.06.2021 року і до дати подачі ОСОБА_1 до суду скарги 05.08.2021 року

Як стверджує скаржник ОСОБА_1 у скарзі та заяві, на момент подачі скарги 05.08.2020 року усі зацікавлені особи зобов`язання, встановлене судом у порядку ст. 389 ЦПК України, взагалі не виконали. Зокрема, як вказує ОСОБА_1 , у десятиденний термін жодної письмової інформації ні суду, ні йому щодо організації та проведення ними роботи, спрямованої на фактичне виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року у справі №553/1642/15-ц та послідуючої ухвали вище вказаного суду від 23.09.2016 року, не надали, у зв`язку з чим просив суд встановити судовий контроль за виконанням рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.05.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року.

По справі вбачається, що заінтересовані особи дійсно не надали суду належних та допустимих доказів щодо організації та проведення ними роботи, спрямованої на фактичне виконання ріщення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року у справі №553/1642/15-ц та послідуючої ухвали вище вказаного суду від 23.09.2016 року у період після набрання чинності ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року, постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року і до подачі ОСОБА_1 скарги від 05.08.2021 року та заяви від 13.08.2021 року.

Долучені заінтересованими особами МЮ України та директором Департаменту ДВС (в якості додатків до заперечень на скаргу) ксерокопії листів на адресу ОСОБА_1 за №38325/1994-9.2-20/20.4.1 від 28.08.2020 року та за №9218/1994-9.2.2-20/20.4. від 17.09.2020 року містять інформацію щодо проведення перевірки виконавчого провадження №52379259 щодо законності вчинення виконавчих дій, за результатами якої 10.09.2020 року винесено постанову №5, якою дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета О.В. при виконанні виконавчого провадження №52379259 визнано такими, що вчинені у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1899 року №606-ХІV (т.1 а.с. 126-127 справи №553/1642/15-ц, провадження №4-с/553/14/2021).

Однак, вказаних зацікавлених осіб було зобов`язано у десятиденний термін з дня одержання ухвали суду, надати суду та ОСОБА_1 письмову інформацію щодо організації та проведення ними роботи, спрямованої на фактичне виконання вищевказаних судових рішень, а не проведення перевірки виконавчого провадження №52379259.

Долучена до заперечення ксерокопія листа МЮ України №69339/78242-22-21/20.4.1 від 23.08.2021 року на адресу Ленінського районного суду м. Полтави, виходячи з дати 23.08.2021 року, вказує на те, що, цей лист був направлений суду після надходження до суду скарги 05.08.2021 року та заяви 13.08.2021 року ОСОБА_1 (т.1 а.с. 132-133 справи №553/1642/15-ц, провадження №4-с/553/14/2021).

Долучена до заперечення ксерокопія листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) МЮ України за №38754/2-21 від 26.08.2021 року на адресу Департамента ДВС МЮ України, виходячи з дати 26.08.2021 року, вказує на те, що цей лист був направлений адресату після надходження до суду скарги 05.08.2021 року та заяви 13.08.2021 року ОСОБА_1 (т.1 а.с. 134-135 справи №553/1642/15-ц, провадження №4-с/553/14/2021).

Також, долучені до заперечення ксерокопії листа Департамента ДВС МЮ України № 68717/78247-22-21/20.4.1 від 20.08.2021 року на адресу Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), листа Департамента ДВС МЮ України №69261/78247-22-21/20.4.1 від 23.08.2021 року на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №60-13695/21 від 05.10.2021 року на адресу МЮ України, виходячи з їх дат 20.08.2021 року, 23.08.2021 року, 05.10.2021 року, то ці листи були направлені адресатам після надходження до суду скарги 05.08.2021 року та заяви 13.08.2021 року ОСОБА_1 (т.1 а.с. 136,137,138-139 справи №553/1642/15-ц, провадження №4-с/553/14/2021).

Колегія суддів звертає увагу, що вказані ксерокопії листів юридичних осіб не містять письмову інформацію щодо організації та проведення ними роботи, спрямованої на фактичне виконання вищевказаних судових рішень.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення скарги від 05.08.2021 року та заяви від 13.08.2021 року є правильними, оскільки у визначений судом строк зацікавлені особи не виконали судові рішення.

Доводи апеляційної скарги представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що зазначені обставини у заяві ОСОБА_1 спростовується доказами, що знаходяться в матеріалах справи, то ці доводи не відповідають дійсності з огляду на вище встановлені фактичні обставини та змісту вказаних листів, про які зазначалося вище.

Доводи апеляційної скарги щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - боржника, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини існували на час ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.05.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року і були предметом дослідження судом під час їх ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про те, що заступником директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобаєм О.Ю. 20.08.2021 року на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) надіслано відповідний лист щодо вжиття в межах компетенції організаційних заходів стосовно виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року №553/1642/15-ц про стягненням боргу з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь стягувана ОСОБА_1 у сумі 9 333,60 грн., то цей лист, як зазначалося вище, направлений адресату після надходження до суду скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що посадові особи Департаменту ДВС діяли на підставі та в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та Законами України, та вжили вичерпні заходи щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року, що за даними автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 17.06.2022 року виконавчий документ, виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/1642/15-ц, на виконанні у органах державної виконавчої служби не перебуває, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виходячи з вищевикладених підстав.

Доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про те, що Великою Палатою Верховного Суду встановлено, що рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 16.11.2015 року, з огляду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит», має здійснюватися саме шляхом включення вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів і що на виконання означених судових рішень банком було включено вимоги ОСОБА_1 до переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», акцептованих уповноваженою особою Фонду (зміни №24, затверджені рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2339 від 16.09.2019), докази, про що надані до суду першої інстанції, то ці доводи є фактичними обставинами справи, які існували час постановлення судових рішень та були досліджені судами, тому не впливають на законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що йому були направлені відповідні документи і він обізнаний про акцептування його грошових вимог, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року було постановлено до запровадження в банку тимчасової адміністрації, однак, такі висновок є помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи, т.я. на момент ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року у банку вже було запроваджено тимчасову адміністрацію, а його діяльність регламентувалася нормами спеціального закону - Закону № 4452-УІ, то ці доводи не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки предметом скарги від 05.08.2021 року та заяви від 13.08.2021 року є встановлення судового контролю за виконанням рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що судове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року виконано у єдиний можливий законодавчо визначений спосіб, а саме, відповідно до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2018 року та положень Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», шляхом включення вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів, оскільки за змістом ст. 46,49 Закону № 4452-УІ. вимоги скаржника ОСОБА_2 підлягають задоволенню в четверту чергу, тобто, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» виконано і вимоги ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року, і рішення судів, що були раніше постановлені у цій справі, то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, оскільки стосуються фактичних обставин, які враховані судами при постановленні ухвали від 14.04.2020 року та постанови від 03.08.2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що за змістом положень цивільного процесуального законодавства України судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється виключно в межах відкритого виконавчого провадження, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки, як стверджує скаржник ОСОБА_1 , у Шевченківському районному відділі ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває оригінал його другого виконавчого листа, виданого на виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, за яким до цих пір не відкрито виконавче провадження, а якщо втрачений цей виконавчий лист, то відділом ДВС не отримано його дублікат.

Доводи апеляційної скарги про те, що ані скарга ОСОБА_1 , ані оскаржувана ухвала не містять посилань на те, які саме дії органу державної виконавчої служби чи державного виконавця, на думку скаржника, є неправомірними, що в оскаржуваній ухвалі фактично ставиться питання про неправомірність дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит», що не може бути предметом розгляду в межах фактичного виконання судового рішення про стягнення боргу, що скаржником подано документ, подання якого взагалі не передбачено положеннями цивільного процесуального законодавства, а висвітлені у скарзі питання становлять предмет окремого позову, що мав бути поданий в порядку цивільного судочинства, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки скарга від 05.08.2021 року містить прохання чітке і зрозуміле про встановлення судового конторолю за виконанням рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 року.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційних скаргипро порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

З огляду на те, що ухвала суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов