Справа № 161/9124/24
Провадження № 2/161/2965/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2024 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Гринь Олександр Миколайович, вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператора газорозподільчої системи «Волиньгаз» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператора газорозподільчої системи «Волиньгаз» про захист прав споживача.

Дослідивши подану позовну заяву, приходжу до висновку, що така підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 заявляє на вирішення суду такі позовні вимоги:

1)Визнати порушеними права позивача, як споживача за п. 1,2 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 19, ч. ч. 4 ст. 19, п. 4ч. 5 ст. 19, п. 2, 4.5, 7.8 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та положень цивільного законодавства України щодо укладення договору розподілу природного газу та використання персональних даних позивача без його дозволу;

2)Визнати незаконним використання Оператором ГРС персональних даних позивача без його дозволу на обробку у «заяві-приєднання» та в «акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін»;

3)Визнати Типовий договір розподілу природного газу таким, що не укладений між позивачем та Оператором ГРС за відсутності підписаної позивачем «заяви-приєднання» та «акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін»;

4)Визнати чинним, укладеним між позивачем та Оператором ГРС Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затв. Постановою КМУ від 05 липня 2006 року № 938;

5)Визнати, що тариф на розподіл природного газу встановлений НКРЕКП для Оператора ГРС актом індивідуальної дії не є тарифом для населення (споживачів) та позивача;

6)Визнати, що в оператора ГРС немає державної частки в статутному капіталі, а тому він протизаконно використовує місцеві (локальні) трубопроводи та не має права використовувати газорозподільні системи, власником яких є держава та місцева територіальна громада (жителі-платники податків), що зазначено в абз. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про ринок природного газу», що відповідає ч. 2 ст. 22 Господарського кодексу України;

7)Визнати дії Оператора ГРС щодо нарахування позивачу плати за непідписаним Типовим договором розподілу природного газу, затв. Рішенням НКРЕКП у формі постанови від 30 вересня 2015 року № 2498 незаконними;

8)Зобов`язати Оператора ГРС перерахувати позивачу плату за розподіл природного газу згідно умов чинного Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затв. Постановою КМУ від 05 липня 2006 року № 938.

Позов сформований в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної система (ЄСІТС) «Електронний суд» 12 травня 2024 року та підписаний представником позивача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 09 січня 2024 року, сформованої підсистемою «Електронний суд».

До позовної заяви не додано документів, які підтверджують повноваження представника позивача ОСОБА_2 як адвоката відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За даними Єдиного реєстру адвокатів України відомості про те, що ОСОБА_2 має статус адвоката відсутні.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

Згідно з частиною другою, третьою, четвертою статті 131-2 Конституції України засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

У підпункті 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України зазначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Згідно зі статтею 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до підпункту 18 розділу 13 Перехідні положення ЦПК України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України.

Отже, з 1 січня 2019 року представництво у судах першої інстанції має здійснюватися адвокатами.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 15 ЦПК України передбачено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника.

Відповідно до частин першої і другої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, у цивільному процесуальному законі передбачені випадки, в яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Так, відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу.

Ураховуючи зміст позовної заяви, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість заявлених позовних вимог, приходжу до висновку, що справа за цим позовом не є малозначною в силу вимог процесуального закону.

Отже, з огляду на положення статті 60 ЦПК України, представляти інтереси позивача у даній справі може виключно адвокат.

Установлено, що до позовної заяви ОСОБА_1 , поданої та підписаної представником ОСОБА_2 , не додано документів, які підтверджують його повноваження як адвоката відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи наведене, установивши, що позовну заяву подано представником, який не має статусу адвоката, приходжу до висновку про повернення її позивачеві на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає усталеній судовій практиці, в тому числі практиці Весрхового Суду, наприклад постанова Верховного Суду від 16 червня 2020 року (справа № 725/5441/19).

Керуючись п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператора газорозподільчої системи «Волиньгаз» про захист прав споживача повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О. М. Гринь